Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду зі вказаним позовом , посилаючись на те, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між сторонами були припинені ще до народження дитини і з того часу відповідач усунувся від виконання батьківських обов'язків по вихованню, утриманню сина, підготовкою його до самостійного життя. Веде аморальний спосіб життя, не працює, зловживає спиртними напоями, дитиною не цікавиться. Просила суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, наполягала на його задоволенні та просила справу розглянути без її участі. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Коваленко К.О. в судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою про дату час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що сімейні відносини з позивачкою не склалися і ще будучи вагітною вона пішла від ного. [INFO] у них народився син [PERSON], який з моменту народження проживає з позивачкою. Дійсно він не підтримує з дитиною стосунків, не бере участі у його вихованні, утриманні, підготовці до самостійного життя. Частково в цьому винна сама позивачка, оскільки вона перешкоджала у налагодженні стосунків з сином, настроювала дитину проти нього. За рішенням суду з нього було стягнуто аліменти, які він сплакував поки працював. Після звільнення він за можливості переказував позивачці грошові кошти на утримання сина, але вона повертала їх назад. Протиправних дій щодо дитини не вчиняв. Просив в позові відмовити. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Проти позову не заперечували. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON],[INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим виконкомом Ксянівської сільської ради Володарського району Донецької області від 05.09.2005 року, актовий запис №19. Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 07.02.2006 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки із всіх видів доходів, починаючи з 03.01.2006 року до його повноліття. Згідно довідки Нікольського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області № В3/860 від 03.05.2017 року [PERSON] не отримувала аліменти в повному обсязі від [PERSON], за період з 03.01.2006 року по 01.05.2017 року заборгованість складає 42 372,60 гривні. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 30.08.2012 року Відділом ДРАЦС Володарського РУЮ у Донецькій області, актовий запис №15. Відповідно до довідки виконкому Касянівської сільської ради Нікольського району Донецької області №522 від 28.04.2017 року позивачка проживає разом з неповнолітнім сином [PERSON], 2005 року народження. З довідки Касянівської амбулаторії ЗП/СМ №3 КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Нікольської районної ради Донецької області від 28.04.2017 року вбачається, що за медичною допомогою [PERSON], 2005 року народження, який перебуває на «Д» обліку у вказаній медичній установі, звертається мати [PERSON]. Відповідно до довідки КЗ «Касянівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Нікольської районної ради Донецької області № 56 від 28.04.2017 року [PERSON], 2005 року народження, навчається у КЗ «Касянівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» з 2011 року. За роки навчання батьківські збори відвідувала лише мати [PERSON], яка активно займається вихованням дитини, батько у шкільному житті [PERSON] участі не бере. Таким чином судом встановлено данні про ухилення відповідача від виконання обов'язків батька відносно неповнолітнього сина, що свідчить про невжиття [PERSON] всіх необхідних дій, спрямованих на утримання та розвиток дитини, догляд за нею. Водночас, відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.ст.11,15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.15,16 постанови від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином для позбавлення батьківських прав недостатньо впевнитися у невиконанні обов'язків по вихованню дитини. Належить встановити, що батько ухиляється від їх виконання, тобто завзято, систематично, незважаючи на всі міри попередження продовжує не виконувати свій батьківський обов'язок. Статтею 60 ЦПК України, зокрема, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З висновку Ради опіки та піклування Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області № 02-25/451 від 18.09.2017 року вбачається доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Слід зазначити, що в силу вимог закону, даний висновок для суду не є обов'язковим і він повинен оцінюватись судом нарівні з іншими доказами у справі в їх сукупності. На думку суду, висновок є однобічним, поверховим та ґрунтується винятково на тих обставинах, що відповідач не проживає разом з дитиною, не бере участі у її вихованні, не спілкується з нею і не цікавиться її життям, не сплачує аліменти. Суд вважає даний висновок не підтверджує винної поведінки батька, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, не відповідає інтересам дитини і носить формальний характер. Суд звертає увагу і на те, що до подання позову позивачка не зверталася до Служби у справах дітей з приводу неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, а з боку Служби не було вчинено дій направлених отримання від відповідача з цього приводу пояснень для позитивного вирішення цього питання. Крім цього, в матеріалах справи відсутні характеристики на відповідача, відомості щодо способу його життя, аморальної поведінки, на яку вказує позивачка, вчинення неправомірних дій, в тому числі щодо дитини. Вирішуючи спір, не було вислухано та висвітлено думку неповнолітньої дитини щодо позбавлення відповідача батьківських прав, про відносини, які склалися між дитиною та батьком, оскільки позивачка явку дитини в судове засідання не забезпечила. Заперечення відповідача щодо позову, прохання не перешкоджати у спілкуванні з сином, свідчить, на думку суду, про бажання відповідача в подальшому виконувати свої батьківські обов'язки. Також суд зауважує, що наявність заборгованості з аліментів, не є наслідком позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини. Як пояснив відповідач вона утворилися про причині відсутності у нього постійної роботи, а також небажання позивачки отримувати аліменти в тому розмірі, в якому він має можливість їх сплачувати. Відповідно до змісту принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В ч.ІІ ст.3 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року зазначено: Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні їй для її благополуччя, беручі до уваги права і обов'язки її батьків, опікунів і інших осіб, які відповідають за нею за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Бережливе ставлення до батьківських прав, намагання зберегти їх до громадянина і його дитини пояснює важливу обставину, мається на увазі, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші способи впливу виявились безрезультатними. Таким чином, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, беручи уваги до відсутність винної поведінки [PERSON], свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, а також відсутність будь-яких застережень щодо жорстокого поводження, насильства, застосування недопустимих методів виховання, приниження людської гідності дитини з боку відповідача, медичних висновків хронічного алкоголізму або захворювання на наркоманію [PERSON], суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог та про відмову у позові. При цьому, попередити відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітнього сина [PERSON] і покласти на Орган опіки та піклування Кальчицької сільської ради Нікольського району Донецької області контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачці в задоволенні її позовних вимог відмовлено, суд вважає, що сплачені нею при зверненні до суду судові витрати у виді суми судового збору в розмірі 640 гривень відшкодуванню на її користь з боку відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed