Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивачка 09.01.2020 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, у розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, та стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Свій позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідач залишив сім`ю, проживає окремо і не надає матеріального утримання дитині, хоча має таку можливість оскільки є працездатним, працює за кордоном, інших утриманців немає. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, у поданій суду заяві представник позивачки просила справу розглянути у відсутності сторони позивача, позов підтримала і просила його задоволити. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, у поданій суду заяві представник відповідача просив справу розглянути у відсутності сторони відповідача, позов визнав частково, відповідач згідний сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 1300 грн., оскільки не працює. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Сторони разом не проживають, малолітня дитина проживає разом з матір`ю. Відповідач не надає належного матеріального утримання дитині, у зв`язку з чим порушуються права малолітньої дитини сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сім`ї, на належний рівень життя, необхідний для її гармонійного всебічного розвитку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того,здійснюються вони державними чи приватними установами,що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування,які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків,опікунів чи інших осіб,які відповідають за неї за законом,і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти)присуджуються у частці від доходу її матері,батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,разом з яким проживає дитина. Згідно до вимог ч.2 ст.182 СК України (у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері; 2) стан здоров`я відповідача, який є здоровим і працездатним, та матеріальне становище відповідача, який офіційно не працює, розмір його доходу невідомий; 3) відсутність у відповідача інших дітей та непрацездатних утриманців; 3-1) відсутні дані щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 2000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зазначає, що вказаний розмір аліментів відповідає мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, який з 01.01.2021 р. складає 2395 грн. З огляду на вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, відповідно до якого інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути 840,80 грн. судового збору в дохід державного бюджету, а також з огляду на часткове задоволення судом заявленої позивачкою вимогою про стягнення аліментів на суму 2000 грн, що становить 66,67% від заявленої суми позову, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають понесені останньою судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. (а.с. 8-9). На підставі наведеного, відповідно до ст.3,27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989р. (у редакції зі змінами,схваленими резолюцією50/155Генеральної Асамблеї ООН від21грудня 1995р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 180, 181 ч.3, 182, 183 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved