Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовною заявою до відповідачів - держави Україна в особі Державної казначейської служби України та ГУ НП у Львівській області, в якій просять стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду в розмірі по 15 000 грн. на користь кожного з позивачів. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42015140090000032 від 08.05.2015 за ч. 1 ст. 304 КК України за фактом можливого втягнення неповнолітньої [PERSON] у злочинну діяльність, у якому понад три роки триває повна бездіяльність, що є протиправним, та не проводяться усі необхідні слідчі дії. Покликаються на те, що за результатами досудового розслідування 04.04.2017 р. слідчим СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області [PERSON] прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження, яке у подальшому скасовано ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Львова від 02.06.2017 р. як незаконне та необгрунтоване у звязку із неповнотою досудового розслідування. Позивачі вважають, що незаконними діями слідчого [PERSON] їм спричинено моральну шкоду, що виразилась у нервових стресах, переживаннях, порушенні режиму сну, негативному впливі на звичний ритм життя. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 05.09.2018 р. відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено учасників справи (а.с.6). Представник відповідача - Державної казначейської служби України - Стегній А.В., який діє на підставі довіреності №5-29/225-370 від 04.01.2018 р., у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України подав до суду відзив, у якому виклав заперечення проти позову, копію якого надіслав іншим учасникам справи, одночасно з надісланням відзиву до суду. У відзиві представник відповідача покликається на те, що обовзковою умовою для відшкодування державою шкоди, завданої посадовою чи службовою особою державного органу, є визнання дій (бездіяльності) такої особи незаконними, тобто необхідна наявність процесуального документа (рішення суду, постанова вищестоящого органу тощо), який набрав законної сили та визначає такі дії саме незаконними. Оскільки дії (бездіяльність) посадових осіб не визнано незаконними, тому відсутні будь-які правові підстави для відшкодування шкоди. Крім того, представник відповідача Стегній А.В. зазначає, що ухвала слідчого судді про задоволення скарги позивача [PERSON] на постанову слідчого про закриття кримінального провадження свідчить про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Вважає, що достатніх та допустимих доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди та її розрахунок позивачі не надали. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач ГУНП у Львівській області відзиву на позовну заяву не подав, явку свого уповноваженого представника до суду не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про місце, дату і час судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Позивачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити. Такі заяви відповідають вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, тому судовий розгляд здійснюється за відсутності позивачів на підставі наявних у суду матеріалів. В судовому засіданні представник відповідача Стегній А.В. підтримав поданий відзив та просить в позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Незалежно від вини особи відшкодовується шкода, завдана посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду (ст.ст.1174, 1176 ЦК України). Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду (окрім незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт), відшкодовується на загальних підставах. Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 02.06.2018 р. скаргу [PERSON] на постанову слідчого Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області [PERSON] від 04.04.2017 р. про закриття кримінального провадження, внесенного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015140090000032 від 08.05.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України задоволено. Скасовано постанову слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області [PERSON] від 04.04.2017 р. про закриття кримінального провадження, внесенного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015140090000032 від 08.05.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України (а.с.4). Скасовуючи постанову слідчого Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області [PERSON] від 04.04.2017 р. про закриття кримінального провадження, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що не надано належної оцінки обставинам справи, тому суд вважав, що досудове розслідування проведено неповно, у звꞌязку з чим постанову про закриття кримінального провадження від 04.04.2017 р. не можна вважати законною та обгрунтованою (а.с.4). Таким чином, суд не бере до уваги покликання позивачів на незаконність дій (бездіяльності) слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області, обгрунтовуючи їх значною тривалістю строку здійснення ним досудового розслідування та наявністю ухвали слідчого судді про Скасовано постанову слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області [PERSON] від 04.04.2017 р. про закриття кримінального провадження, внесенного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015140090000032 від 08.05.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 304 КК України, оскільки наведені обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Так, позивачами не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що бездіяльність слідчого, яка на їх думку виразилась у тривалому розслідуванні, визнана незаконною. Крім того, процесуальне рішення, на яке посилались позивачі, розцінене ними як незаконна дія є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю осіб, уповноважених на здійснення функцій органу досудового розслідування. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні ст. 1176 ЦК України, оскільки не підтверджує порушення прав позивача. Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Разом з тим, позивачі не надали достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їм працівниками ГУНП у Львівській області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачі не довели обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та не надали належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання їм моральної шкоди діями відповідачів. За таких обставин в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed