Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до Третьої Херсонської державної нотаріальної контори в якому просили визнати за кожним із них в порядку спадкування за законом право власності на 1/8 частини квартири, розташованої за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилалися на те, що згідно договору міни, укладеного 23.08.1995 року та посвідченого державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори Гридіним С.А., позивачці [PERSON], її чоловіку [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить однокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак, [INFO] чоловік позивачки та батько позивача - [PERSON] помер. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла ? частина вказаної однокімнатної квартири. На час відкриття спадщини в квартирі, крім померлого, проживали та були зареєстровані позивачі, а тому вони вважаються такими, що прийняли спадщину. З метою реалізації права на спадкування за законом вони звернулися до приватного нотаріуса для прийняття спадщини та оформлення документів на право власності. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено, оскільки нотаріус вправі видати таке свідоцтво лише за умови пред'явлення правовстановлюючого документа, що підтверджує, що майно належить спадкодавцю, та за умови, якщо право власності спадкодавця на майно зареєстровано за його життя. Таким правовстановлюючим документом на частину вказаної квартири є договір міни, який за життя [PERSON] не був зареєстрований в ХДБТІ, що на теперішній час виключає можливість оформити нотаріально спадщину та здійснити реєстрацію права власності. Ухвалою суду від 04.06.2014 року неналежного відповідача - Третю Херсонську державну нотаріальну контору було замінено на належних - [PERSON] та [PERSON], а вказану нотаріальну контору залучено до участі у справі в якості третьої особи. В судовому засіданні позивачка, яка діє у власних інтересах та в інтересах позивача [PERSON] на підставі наданої ним довіреності, та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з заявлених у позові підстав. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, причини не явки суду не пояснили, про час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, через оголошення у друкованих засобах масової інформації. Зі згоди позивача [PERSON], яка діє у власних інтересах та в інтересах позивача [PERSON] на підставі наданої ним довіреності, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 224 та ч. 2 ст. 225 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР, що діяв на момент укладення договору міни, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно роз'яснень до вказаної статті в законі може бути встановлений порядок переходу права власності з моменту укладення договору. Так, договір купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, повинен бути нотаріально завірений з подальшою реєстрацією у відповідному виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. В такому випадку право власності на будинок виникає у набувача з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Відповідно до ст. 242 ЦК УРСР до договору міни застосовуються відповідні правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з суті відносин сторін. Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у відповідному виконавчому комітеті місцевої Ради депутатів трудящихся. При цьому, стаття 227 ЦК УРСР не пов'язує з такою реєстрацією момент виникнення права власності на будинок, вона також не впливає на дійсність договору. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця і той з подружжя, який його пережив. Частиною 1 ст. 1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Судом встановлено, що [PERSON] є чоловіком позивачки [PERSON] та батьком позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 20.11.1993 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.12.2001 року. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14 серпня 2013 року. На час смерті [PERSON] разом із ним були зареєстровані та проживали позивачі по справі, що підтверджується довідкою ОСББ «Ілліча, 103» від 27.03.2014 року. 23.08.1995 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з однією сторони, та [PERSON], [PERSON], з іншої сторони, було укладено договір міни, згідно з яким [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] обміняли належну їм трикімнатну квартиру [ADDRESS] на належну [PERSON], [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до вказаного договору він підлягає реєстрації в Херсонському бюро технічної інвентаризації. Однак, вказаний договір у Херсонському бюро технічної інвентаризації зареєстрований не був. У зв'язку із зазначеним позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після померлого [PERSON], що підтверджується відповіддю з Третьої Херсонської державної нотаріальної контори. Суд дослідивши викладені факти та долучені до матеріалів справи докази, приходить до висновку, що померлий [INFO] [PERSON] був власником 1/4 частини квартири [ADDRESS], оскільки укладений ним договір міни вказаної квартири було посвідчено нотаріально, а згідно чинного на момент його укладення законодавства, перехід права власності пов'язувався з моментом нотаріального укладення договору, а не його державної реєстрації. При цьому суд враховує, що хоч [PERSON] за життя і не оформив правовстановлюючі документи на квартиру, проте позивачами, як спадкоємцями за законом, було вжито усіх передбачених законом заходів для прийняття спадщини, але у встановленому законом порядку останні спадщину отримати не можуть, необхідно визнати за позивачами право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом. На підставі ст.ст. 1261, 1267, 1268 ЦК України, ст. 128, 227, 242 ЦК УРСР,

Outcome: approved