Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] 09.04.2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що з відповідачем знаходилась у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 09.0.2012 року було розірвано. У шлюбі [INFO] року в сторін народилась [PERSON] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] видане повторно 24.04.2012 року та зареєстроване 15.11.2001 року виконавчим комітетом Комсомольської міської ради Старобешівського району Донецької області, актовий запис № 73), а [INFO] року народився [PERSON] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] видане повторно 24.04.2012 року та зареєстроване 04.03.2004 року виконавчим комітетом Комсомольської міської ради Старобешівського району Донецької області, актовий запис № 19), батьком яких згідно свідоцтв про народження записано відповідача [PERSON] Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей до досягнення дітьми повноліття у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з моменту пред'явлення позову. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні надав суду заяву, згідно якої позов визнав повністю і просив суд його задовольнити. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Виходячи з наведеного, суд приймає рішення про задоволення позову, оскільки це не суперечить нічиїм правам та законним інтересам. Задовольняючи позов суддя керується наступними нормами матеріального права: Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 3 цієї статті встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст. 182 СК України). Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: неповнолітні діти здорові, відповідач здоровий, працездатний і приходить до висновку, що доцільним буде стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 09.04.2014 року до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пунктом 3 частини 1 статті 80 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Відповідно до п.4 ч.2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: з позовної заяви майнового характеру у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Виходячи з наведеного, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved