Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 29.09.2007 року між сторонами було укладено шлюб. У період шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, спільних поглядів на життя. Шлюбні відносини між сторонами припинені пів року тому, шлюб існує формально, а тому підстав для збереження шлюбу не має. Малолітній син перебуває на утриманні, з метою уникнення суперечок з приводу утримання дитини, позивачка просить стягнути із відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка підтримала позовну заяву, просила позов задвольнити з викладених підстав. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29 вересня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 1330. У період шлюбу народився син - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивачка зазначає, що на даний час сторони разом не проживають, дитина перебуває на утриманні позивачки, яка працює, отримує заробітну плату, коштів недостатньо для утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що малолітній син [PERSON] знаходиться на утриманні своєї матері, яка працює, отримує заробітну плату. Відповідач працює та не заперечує щодо стягнення з нього аліменти на утримання дитини. Враховуючи матеріальний стан сторін, думку [PERSON], суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 184 Сімейного Кодексу України, пояснення відповідача в судовому засіданні і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліменти в частковому відношенні до його заробітку, а саме в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання малолітньої дитини. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved