Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просять визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , зі зняттям його з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . В цій квартирі також зареєстрований син позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] . Відповідач проживав у зазначеній квартирі до 2010 року, після чого виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, де працює підприємцем і 27.07.2013 вступив у шлюб з [PERSON] , з якою наразі проживає. Відповідач виселився з місця мешкання самостійно, але в добровільному порядку заяв про зняття з реєстраційного обліку не подавав. Однак, реєстрація відповідача у належній позивачам квартирі перешкоджає останнім реалізовувати свої права власників і порушує законне право на володіння та розпорядження своєю власністю на свій розсуд. Окрім того, як зазначають позивачі, наявність реєстрації особи, що не проживає у квартирі, є підставою для нарахування зайвих комунальних платежів. У зв`язку з чим [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися з даним позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів. 23.06.2020 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова позову заяву залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків (а.с. 51). 02.07.2020 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 57-58). Позивачі у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви щодо розгляду справи у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву, яка поштою надійшла на адресу суду 04.08.2020, щодо розгляду справи без його участі, в якій також зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судовим розглядом встановлено, що позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-9, 10-11, 12-13, 14-16, 17, 18, 19, 20). Відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18.12.1981 Палацом новонароджених «Жовтневий» м. Харків (а.с. 22) та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 04.02.2006 міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції. З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) Реєстру територіальної громади міста Харкова вбачається, що за вказаною вище адресою разом з позивачами [PERSON] та [PERSON] зареєстрований їх син [PERSON] - відповідач по справі (а.с. 21). Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] з 2010 року проживає в Російській Федерації, де працює підприємцем та 27.07.2013 повторно зареєстрував шлюб (а.с. 23, 24, 25, 26, 27, 28-30, 31), що також підтверджується безпосередньо свідченнями відповідача, викладеними у його письмовій заяві від 21.07.2020, що надійшла поштою на адресу суду 04.08.2020. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа. Дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, підтверджується, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, факт його реєстрації у вказаному приміщенні носить формальний характер. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач позов визнав у повному обсязі, що підтверджується його письмовою заявою. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні порушує права позивачів, оскільки існують перешкоди в розпорядженні житловим фондом та його ефективним використанням. Крім того, позивачі вимушені оплачувати комунальні послуги і за відповідача (а.с. 32-48). Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачів про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Вимоги щодо зняття відповідача з реєстрації за адресою спірної квартири є передчасними та задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідна правова позиція зазначена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації відповідача. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, на користь позивача [PERSON] підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору в розмірі 420,40 грн., інші 50 відсотків підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved