Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] у квітні 2016 року звернулися до суду з позовом до Пирятинської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно порядку спадкування. У подальшому позивач [PERSON] змінив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивач [PERSON] просила також встановити факт її родинних відносин з [PERSON] та [PERSON] Позовні вимоги позивач [PERSON] П обґрунтовує тим, що 23 травня 1982 року померла її рідна мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем майна померлої та прийняла спадщину після її смерті шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. За життя [PERSON] заповіту не залишила, інших спадкоємців не має. [PERSON] звернулася до Пирятинської держнотконтори Полтавської області з метою прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, що належала померлій [PERSON] Крім того, позивачем під час Другої світової війни було втрачено свідоцтво про народження, у звязку з чим вона не може підтвердити свої родинні відносини із [PERSON] та [PERSON], що є перешкодою для оформлення спадщини. Окрім того, чоловік [PERSON] та батько позивача [PERSON] [PERSON] за життя добудував частину житлового будинку (квартиру [ADDRESS]), проте за життя не зареєстрував своє право власності на неї. [PERSON] після смерті свого батька 15.10.1982 проживав у вищевказаній квартирі та проживає до цього часу. Мати позивача [PERSON] не заперечує щодо фактичного користування та розпорядження сином указаної квартири. Останній тривалий час проживає у квартирі, доглядає її та проводить ремонт. До цього часу квартира ні за ким не зареєстрована, про свою власність на неї ніхто не заявляв, тому позивач [PERSON] просив визнати право власності за ним на указану квартиру у порядку набувальної давності. У судовому засіданні представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги позивачів підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування та за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Представник відповідача - Пирятинської міської ради Полтавської області у судове засідання не зявився, відповідач направив суду листа, у якому просив слухати справу без його участі, позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до Пирятинської міської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно визнає, проти задоволення позову не заперечує. Суд уважає, що справа може бути розглянута у відсутність представника відповідача, оскільки його особисті пояснення у судовому засіданні не обовязкові. Судом установлено: 23 травня 1982 року померла [PERSON] (а.с.15) - рідна мати [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] (до перенумерування Замок №60, Замок №38 м.Пирятина Полтавської області (а.с.22, 25-29). Указана квартира належала останній на праві спільної сумісної власності з чоловіком [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.1941 за р.№1/21 (а.с.60,62) та зареєстрована у Лубенському МБТІ. [PERSON] помер 08.07.1955 (а.с.66) та після його смерті його 1\\2 частину спірного майна успадкувала його дружина [PERSON] Позивач [PERSON] П є спадкоємцем майна померлої першої черги за законом та прийняла спадщину після її смерті шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном за правилами ст. 549 ЦК УРСР в ред. 1963 року (а.с.11). За життя [PERSON] заповіту не залишила, інших спадкоємців не має. [PERSON] звернулася до Пирятинської державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини після смерті матері, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу правовстановлюючих документів на квартиру, що належала померлій [PERSON] (а.с.12). Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу перешкоджає позивачу у розпорядженні спадковим майном. Крім того, позивачем було втрачено свідоцтво про народження, у звязку з чим вона не може підтвердити свої родинні відносини із [PERSON] та [PERSON], що є перешкодою для оформлення спадщини. Інакше, як у судовому засіданні, факт родинних відносин позивачки із [PERSON] та [PERSON], встановити неможливо. Факт родинних відносин позивачки [PERSON] із указанами вище особами у судовому засіданні підтверджений даними архівної довідки Державного архіву Полтавської області №06-13/559 від 15.06.2016 (а.с.73), згідно якої [PERSON] народилася 30 травня 1928 року, про що в книзі реєстрації актових записів про народження по м.Пирятин Пирятинського району Прилуцького округу за 1928 року є актовий запис №175 від 31 травня 1928 року. Батьком [PERSON] записаний [PERSON], матірю [PERSON] Йовдоха. Згідно п.1 ч.1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, щооскільки у судовому засіданні дослідженими доказами по справі підтверджується той факт, що [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON], заява [PERSON]П в частині вимог про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню. Враховуючи, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON], а оригінал правовстановлюючого документу на нерухоме майно втрачений, інакше як у судовому порядку визнати право власності [PERSON]П на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування, неможливо, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов [PERSON] про визнання права власності на указану квартиру підлягає задоволенню. Позивач [PERSON], [INFO] (а.с.23), з 30 грудня 1981 року є зареєстрованим у [INFO] (а.с.19,10). Вказана квартира була побудована за життя його батьком [PERSON], який помер 15.10.1982 (а.с.14), проте останній право власності на неї в установленому законом порядку не зареєстрував. Позивач з 1982 року проживав в указаній квартирі, добудовував її за власні кошти, проводив відповідні ремонтні роботи. [PERSON] проживав у будинку разом із сім'єю, сплачував комунальні платежі, доглядав його, проводив капітальний та поточні ремонти та до цього часу проживає й безперервно користується та володіє вказаним житловим будинком та прилеглою земельною ділянкою (а.с.44-50). Всі ці обставини у судовому засіданні також підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відсутність правовстановлюючого документа перешкоджає позивачу розпоряджатись нерухомим майном. За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] ні за ким не зареєстроване (а.с.33). Згідно технічного паспорту указана квартира складається з коридору 1-1 пл. 12,9 кв.м., кімнати 1-2 пл. 13 кв.м., кімнати 1-3 пл.10,2 кв.м., коридору І пл. 5,2 кв.м., кухні ІІ пл.10,6 кв.м., ванної ІІІ пл. 2,5 кв.м., загальною площею 54,4 кв.м., 1/3 частини огорожі №1, що становить 29/100 частини домоволодіння (а.с.21). Відповідно до\~частини першої статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При цьому судом враховується чи володіння є: добросовісним (якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності); відкритим ( якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні); володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ураховуючи положення\~пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Позивач володіє нерухомим майном квартирою №1 по вул. Замок, 40 у м. Пирятині Полтавської області з 1982 року - з того часу як помер фактичний власник квартири [PERSON]. , у тому числі 3 роки з 01 січня 2001 року, та більше 7 років - з 01 січня 2004 до травня 2016 року- після набрання чинності ЦК України, тобто всього більше 10 років. Особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту\~частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Заслухавши представника позивача [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки позивач фактично безперервно та відкрито володіє спірною квартирою з 1982 року, добросовісно нею заволодів, інакше як у судовому порядку визнати його право власності на нерухоме майно - квартири [ADDRESS] неможливо, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов про визнання за ним права власності за набувальною давністю є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved