Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] та просять усунути їм перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом зобов'язання [PERSON] надати ключі до квартири [ADDRESS]; вселити позивачів в квартиру [ADDRESS]; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши в користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 11,1 кв.м., а в користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 16,3 кв.м., інші приміщення залишити у їх спільному користуванні; зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні кімнатою площею 11,1 кв.м., та іншими приміщеннями , які залишилися у спільному користуванні квартири [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог позивачі вказують, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 квітня 2012 року, витягу про державну реєстрацію прав від 18 травня 2012 року та технічного паспорту на житлове приміщення, спадкоємцями квартири [ADDRESS], що становить 49/100 домоволодіння та залишилося після смерті [PERSON], є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Проте, вказаним житловим приміщенням на сьогодні користується включно відповідач, між позивачами та відповідачем склалися неприязні відносини на грунті спірного майна. 11 листопада 2013 року відповідач звертався в суд з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні. Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2014 року такий позов було задоволено, припинено право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS]. Визнав за [PERSON] право власності на частину квартири, яка належала [PERSON]. Крім того, суд стягнув із [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за його частку в спільному майні. Однак, рішенням апеляційного суду Рівненської області від 10 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні відмовлено. Натомість, рішенням апеляційного суду Рівненської області встановлено, що саме [PERSON] чинить [PERSON] та [PERSON] перешкоди у можливості користування їх власністю. Крім того, позивачі не мають ключів до вхідних дверей спірної квартири, яка належить їм спільно із відповідачем на праві спільної власності. Добровільно ж надати ключі відповідач відмовляється, так само він заперечує їхнє право на вселення до цього житлового приміщення або можливість встановити порядок користування спірним майном. Із технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що загальна площа вказаної квартири становить 67,7 кв.м. житлова - 27,4 кв.м., а сама квартира складається з двох житлових кімнат - 16,3 кв.м. та 11,1 кв.м., відповідно. Однак, спірна квартира не може бути поділена між співвласниками в окремі ізольовані житлові приміщення. На сьогодні позивачі бажають, щоб було виділено їм у користування житлову кімнату площею 11,1 кв.м. у квартирі [ADDRESS], відповідачу - кімнату площею 16,3 кв.м., в цій же квартирі, а інші приміщення залишити в спільному користуванні. Під час судового розгляду справи позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові та доповнили, те що позивачі є різної статі не є перешкодою у встановленні такого порядку користування спільною квартирою, виділивши їм двом кімнату, яка є меншої площі, оскільки припускають, що у цій кімнаті буде проживати хтось один з них. Також приймають до уваги те, що відповідач має сім'ю. просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідтавними та необгрунтованими посилаючись на те, що право власності гарантовано Конституцією України, ніхто не може бути позбавлений права власності. Запропонований варіант користування спірною квартирою не відповідає вимогам закону та грубо порушує права відповідача на його приватне життя, та порушує права і позивачів, які є різної статі. Нормами ЖК України передбачено, що особи різної статі мають проживати у окремих житлових приміщеннях. Кімната, яка пропонують позивачі залишити у користуванні відповідача є прохідною, у відповідача є сім'я та малолітня дитина. Отже, буде грубо порушено право відповідача та членів його сім'ї на приватне життя, право малолітньої дитина на нормальний, соціальних розвиток. Крім того, відповідач [PERSON] має у власності інше майно, проте своє право на проживання у тому житлі він не реалізовує. Позивач [PERSON] також має інше майно у користуванні - квартира матері [PERSON] та квартара дочки [PERSON], тобто забезпечена житлом. У разі встановлення порядку порядку користування спірною квартирою, буде грубо порушено право малолітньої дитини. Просить відмовити у позові. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мають право (кожен) на 1/3 частку спадкового майна квартири [ADDRESS], яка належала померлому [PERSON] (а.с.7). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 18.05.2012 року, на праві спільної часткової власності (49/300) квартири [ADDRESS], належить [PERSON] (а.с.8). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 18.05.2012 року, на праві спільної часткової власності (49/300) квартири [ADDRESS], належить [PERSON] (а.с.9). З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зазначені власниками квартири, частка кожного складає 49/300, квартира складається із 2 житлових кімнат, в тому числі: 1-а - житловою площею 11,1 кв.м., 2-а - 16,3 кв.м., та кухні - 14,1 кв.м., вбиральні (сполученої) - 6,2 кв.м., коридору - 6,6 кв.м., допоміжної - 13,4 кв.м. (а.с.10,11). Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2014 року припинено право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на частину квартири, яка належала [PERSON]; стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за його частку у спільному майні (а.с.12-13) Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 10 червня 2014 року рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2014 року скасовано, в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні відмовлено. В мотивувальній частині рішення зазначається, що суд першої інстанції посилався на те, що між піввласниками склались неприязні стосунки і спільне їх приживання є нможливим, однак в суді апеляційної інстанції сторони пояснили, що неприязні стосунки склались між позивачем [PERSON] та [PERSON], [PERSON] на грунті спірного майна. Спору чи неприязних стосунків між [PERSON] та [PERSON] немає, навпаки, сам позивач [PERSON] чинить їм перешкоди у можливості користуватися їх власністю (а.с.14-15). В силу вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.41 Конституції України, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Отже, позивачі [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] маючи у власності рівні частки спірної квартири, мають рівні права щодо володіння, користування та розпорядження своєю часткою. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що члени сім'ї відповідача мають право проживати у частині спірної квартири, яка йому належить. При цьому, не заслуговують на увагу суду посилання представника відповідача на те, що у разі визначення порядку користування спірною квартирою та виділення відповідачу прохідної кімнати буде грубо порушено право членів сім'ї відповідача та право його малолітньої дитини на нормальний соціальний розвиток, оскільки члени сім'ї відповідача не є співвласниками спірної квартири, а отже, жодним чином не будуть порушені їхні права на проживання у цій квартирі. В силу вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. В судовому засіданні встановлено та підтверджено поясненнями сторін, що домовленості між сторонами про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю не досягнуто. Пунктом 14 постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до висновку експерта №40110/2_с від 21.02.2014 року, проведеного у цивільній справі №571/2242/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, виділити співвласникам в натурі належні ім частки квартири [ADDRESS], та інше нерухоме майно (надвірні будівлі), без втрати їх цільового призначення та без порушення Державних будівельних норм не можливо (а.с. ). Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з двох житлових кімнат жилою площею 27,4 кв.м. та та підсобних приміщень (а.с.11). Судом встановлено, що спірна квартира не може бути поділена в натурі. Вказана обставина сторонами не заперечується і не оспорюється. Враховуючи, що сторонам належить по 49/300 частки спірної квартири, квартира має дві житлові кімнати, а позивачі погоджуються на виділення їм у користування однієї кімнати, яка буде значно меншою від їх часток у спільному майні, тому суд вважає за можливе встановити порядок користування житловими приміщеннями. Також встановлено, що відповідач [PERSON] позбавляє позивачів [PERSON] та [PERSON] права користуватись спірною квартирою, у добровільному порядкупозивачі не має можливості усунути перешкоди в користуванні їхньою власністю, тому суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача надати позивачам крючі до квартири, вселити позивачів у спірну квартиру та зобов'язати відповідача не чинити їм перешкоди у користуванні кімнатою площею 11,1 кв.м., та підсобними приміщеннями в квартирі, які залишаються у спільному користуванні сторін. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи обставини справи та правові норми, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved