Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивачі звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що вони є спадкоємцями за законом після смерті матері [PERSON] Михеєвни, яка померла 11.12.1997 року, на майно, яке складається з 38/100 часток домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві, які належали спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.1968 року, зареєстрованого в державному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 04.03.1969 року, відповідач [PERSON] є співвласником у домоволодінні № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві, якій належить 33/100 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2015 року. ідеальні частки домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві до перерахунку складали:[PERSON]М 38/100, [PERSON] 33/100, [PERSON] 29/100. У звязку з тим, що виникла необхідність щодо визнання права власності на нерухоме майно з метою подальшого користування та розпорядження нерухомим майном незалежно один від одного, однак позасудовим порядком вирішити вказане питання неможливо, оскільки відповідачем відмовлено у вирішенні цього питання. Від представника позивачів надійшла заява про слухання справи за його відсутністю та за відсутністю позивачів, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач надав заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти позову не заперечує. Від представника Другої МДНК надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, покладається на розсуд суду. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 11 грудня 1997 року померла мати позивачів [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про смерть серії І-ФП №020187. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є позивачі як її доньки. На підставі свідоцтва про народження серії V-УР № 529492 [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с. 10). На підставі свідоцтва про народження серії І-АВ № 254289 [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON]М.(а.с. 10-а). На підставі довідки замість свідоцтва про шлюб № 135 виданою відділом актів громадянського стану Ленінського району міста Миколаєві Миколаївської області [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.11). [PERSON] належить 38/100 частин домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві на підставі договору купівлі продажу від 03.12.1968 року посвідченого державним нотаріусом першої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 04.03.1969 року за № 4333. [PERSON] належить 33/100 частки домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві на підставі договору дарування частини домоволодіння від 07.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєво. І.М. та зареєстровано в реєстрі за № 700. [PERSON] належала 29/100 частки домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві, але на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 20.08.2012 року № 847, частині житлового будинку літ. «Б», надана нова поштова адреса вулиця Погранична, 216/1. [PERSON] належить 33/100 частки домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] від 27.05.2015 року, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 986. Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованою від 24.04.2018 року та довідкою комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 27.02.2018 року за № 462. 22.09.2016 року державним нотаріусом другої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла 11.12.1997 року, посилаючись на те, що 29/100 частки, що належали [PERSON] на домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві, виділено в окрему поштову адресу, а [PERSON] померла раніше, ніж відбулися зміни часток домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві , отримати відповідний документ, що підтверджує її право власності із визначенням нових часток у спільній частковій власності на нерухоме майно немає можливості. Відповідно до довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 15.02.2018 року за № 2-102 виконаний перерахунок ідеальних часток у домоволодінні № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві, внаслідок чого частки співвласників визначено: [PERSON] належить 49/100 часток, які складаються з: житлового будинку літ. А-1(житлова площа 49,0 кв. м., загальна площа 64,1 кв. м.), навіс літ. С, сарай літ. Ф, сарай літ. Х, душ літ. П, № 4, № 6, ? № 2; [PERSON] 51/100 часток , які складаються з житлового будинку літ. В-1 (житлова площа 14,5 кв. м., загальна площа 19,0 кв. м.), житловий будинок літ. Б-1 (житлова площа 14,0 кв. м., загальна площа 17,8 кв. м.), сарай літ. О, № 3, №1, ? № 2, І. Відповідно до ч.1,2,3\~ст. 372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Положеннями статті 1216\~Цивільного кодексу\~України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивачі є спадкоємцями за законом після смерті матері на 49/100 частки домоволодіння № 216 по вулиці Погранична в місті Миколаєві. За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 367 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1ст.\~356\~ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст.\~364\~ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна\~для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно,\~і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно п. 7 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 «Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учасників спільної власності, частка якого зменшилася» В матеріалах справи міститься заява відповідача про визнання позовних вимог в повному обсязі. Згодна, відповідно до затвердженого між сторонами акту щодо перерахунку часток. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до абз.1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. На підставі викладеного, суд вважає за можливе позов [PERSON], [PERSON] про затвердження перерахунку часток та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Outcome: approved