Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просять визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею, літньою кухнею, сараєм, навісом, огорожею у рівних частках по ? частині кожному, що розташований по [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер їх батько - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на вказаний житловий будинок. При житті [PERSON] склав заповіт, згідно якого заповів їм вказаний житловий будинок в рівних частках. Після смерті батька вони як спадкоємці за заповітом звернулися до Біляївської державної нотаріальної контори для оформлення права на спадщину, але їм було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як відсутні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок. У зв'язку з викладеним вони звернулися з позовом до суду. До судового засідання позивачі не з'явилися, але подали заяви, в яких наполягали на задоволенні позовних вимог, і просили справу розглянути у їх відсутність. Відповідачка до судового засідання не з'явилася, але подала заяву, в якій вказала, що позовну заяву визнає в повному обсязі і просить справу розглянути без її участі. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] помер [PERSON] - батько позивачів та чоловік відповідачки, згідно свідоцтва про смерть (а.с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею, літньою кухнею, сараєм, навісом, огорожею, що розташований по [ADDRESS], про що свідчить технічний паспорт (а.с. 15-17). Але право власності на вказаний житловий будинок не було зареєстровано у встановленому законом порядку за [PERSON] 12 вересня 2011 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області Черпаковою А.М. та зареєстрований в реєстрі за № 108, яким заповів своїм дітям в рівних частках [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами під [ADDRESS] (а.с. 12). Таким чином, відповідно до заповіту від 12 вересня 2011 року, який не змінений і не відмінений, позивачі є спадкоємцями після смерті [PERSON], згідно ст. 1223 ЦК України. Статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивачі у встановлений законом строк звернулися до Біляївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому є такими, що прийняли спадщину. Але листом № 2861/02-14 від 22.07.2016 року державним нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і рекомендовано звернутися до суду, так як відсутні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок (а.с. 13). Відповідно до довідки № 263 від 05.07.2016 року виданої КП «БТІ» Одеської міської ради, нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 14). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] станом на 06.07.2016 року побудований у 1965 році та складається з: «Б»-літньої кухні 1978 року побудови, «В»-літньої кухні 1964 року побудови, «Г»- сараю 1964 року побудови, «Д»-навісу 2013 року побудови, «Е»-сараю 1995 року побудови, «Є»-сараю 1995 року побудови, №1-3 огорожі (а.с. 15-17). З листа Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області № 207 від 06.07.2016 року вбачається, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] відповідно до запису в погосподарській книзі виконкому Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області під № 01-004-1 на стор. 8-9 числиться за [PERSON], померлим [INFO] (а.с. 18). Згідно довідок № 1006 та № 1007 від 30.06.2016 року, виданих виконкомом Граденицької сільської ради в тому, що [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] по день смерті, тобто по [INFO], на даній житловій площі на день смерті останнього були зареєстровані і проживали: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 19, 20). З акту від 20 жовтня 1967 року, складеного директором радгоспу «Україна» Трегуб М.М., робітком комітету [PERSON] вбачається, що згідно з Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 08 березня 1959 року № 259 і 1852 переселенцю [PERSON] передано будинок з надвірними спорудами 1965 року побудови, що знаходиться в с. Градениці Біляївського району Одеської області (а.с. 51). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» від 5 серпня 1992 року № 449 було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них в експлуатацію при оформленні права власності. З наведеного вбачається, що не потребує введення в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Спрощений порядок здійснення державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року, але за особами, які вважаються його володільцями, містять і положення ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державної політики будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за №382/5773 (зі змінами та доповненнями №2 (0-113-13) від 08.01.2013 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: літньою кухнею, сараєм, навісом, огорожею, розташований по [ADDRESS] який побудований у 1965 році, не належить до самочинного будівництва. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки право [PERSON] на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на момент його смерті ніким не оспорюється, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і визнати за позивачами право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок по ? частині кожному.

Outcome: approved