Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів і просили визнати за ними правомірним користуванням житловим приміщенням, визнати право на приватизацію житлового приміщення квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що [PERSON] з 17.11.2009 року, разом зі своїм сином, [PERSON], [INFO] , та чоловіком, [PERSON], з дозволу адміністрації балансоутримувача будинку КП «Жилсервіс-3» Дніпропетровської міської ради, який діяв на той час, були вселені в квартиру [ADDRESS]. 28.01.2010 року КП «Жилсервіс-3» Дніпропетровської міської ради з позивачем [PERSON] було укладено типовий договір найму житлового приміщення квартири, відповідно якого вона є основним квартиронаймачем, здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги та на її імя підприємством було відкрито особовий рахунок. 29.12.2011 року до квартири [ADDRESS] був зареєстрований її чоловік, [PERSON], відповідно відмітки в його посвідці на проживання. З 01.09.2012 року будинок №7 по вулиці Героїв Сталінграда в м. Дніпропетровську перебуває на балансі та в оперативному управлінні КП «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради. З метою реалізації свого права на приватизацію житлового приміщення, наданого комунальним підприємством, позивач та члени її родини, звернулись до УЖГ Дніпропетровської міської ради, де їм листом від 17.08.2015 року № 3/4-675 було відмовлено у приватизації, оскільки відсутній ордер, який засвідчує правомірність їх вселення до гуртожитку на відповідній жилій площі. Позивачі вважають, що вони правомірно користуються спірною житловою площею, мають право на приватизацію даної житлової площі, іншого житла вони не мають, тому просять задовольнити позовні вимоги, визнавши за ними правомірне користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], визнати за ними право на приватизацію житлового приміщення - квартири [ADDRESS], зобовязати Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради підготувати проект рішення виконкому Дніпропетровської міської ради про передачу у спільну власність [PERSON], [PERSON] житлового приміщення гуртожитку. В судовому засіданні позивачі підтримали свої заявлені вимоги, суду надали заяву, в якій просять розглядати справу за їх відсутності, позов пітримують в повному обсязі. Представник Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради позовні вимоги не визнала, просила суд у їх задоволенні відмовити. Представник Комунального підприємства «Жилсервіс-5» надав суду заяву, в якій просить слухпти справу за його відсутності. Суд, вислухавши представника УЖГ ДМР, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Як встановлено в судовому засіданні, 17.11.2009 року, [PERSON] разом зі своїм сином, [PERSON] та чоловіком, [PERSON], з дозволу адміністрації балансоутримувача будинку Комунального підприємства «Жилсервіс-3» Дніпропетровської міської ради, були вселені в квартиру [ADDRESS]. 28.01.2010 року Комунальним підприємством «Жилсервіс-3» Дніпропетровської міської ради з [PERSON] було укладено типовий договір найму житлового приміщення квартири, відповідно якого вона стала основним квартиронаймачем та почала сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги, відкрила на своє імя особовий рахунок, що підтверджується договором найму житлового приміщення у гуртожитку № Т-С 7/63-1. З 01.09.2012 року будинок № 7 по вулиці Героїв Сталінграда в м. Дніпропетровську перебуває на балансі та в оперативному управлінні Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради. З метою реалізації свого права на приватизацію займаної житлової площі позивачі звернулися з заявою до Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Відповіддю УЖГ Дніпропетровської міської ради від 17.08.2015 року № 3/4 - 675 позивачам відмовлено у здійсненні їх права на приватизацію кімнати № 63 за адресою: вул. Героїв Сталінграду № 7, в м. Дніпропетровську, оскільки відсутній ордер, який засвідчує правомірність проживання та роз'яснено право на звернення до суду за захистом порушеного права. Однак, частиною 3 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Відповідно до ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Згідно із ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», сфера дії цього Закону поширюється на громадян, а також членів їх сімей, які не мають власного житла, більше пяти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Відповідно до ч.1 ст. 4 цього Закону, громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Статтею 61 Житлового Кодексу України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем \-громадянином, на ім'я якого видано ордер. Статтею 58 Житлового Кодексу України встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської [PERSON] народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Частиною 2 статті 128 Житлового Кодексу України встановлено, що жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Статтею 129 Житлового Кодексу України визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до пункту 10 Примірного положення про гуртожитки, що затверджене [PERSON] міністрів Української РСР від 03.06.1986 року №208 (втратило чинність на підставі [PERSON] КМУ №582 від 12.08.2015, та було чинне на час, як зазначають позивачі, їх заселення), на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Отже, договір найму жилого приміщення в гyртожитку відповідно до законодавства України, може бути укладено тільки на підставі рішення компетентного органу про надання житла, при цьому згідно із частиною 2 статті 128, статті 129 Житлового кодексу України, частини 1 пункту 10 Примірного положення про гyртожитки, єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гyртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного із проФспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гyртожитку. Договір найму житлового приміщення в гуртожитку за відсутності ордеру на це приміщення, не може вважатись законною підставою для вселення та проживання в ньому, оскільки законом чітко визначено, що договір найму укладається виключно на підставі ордеру, тобто договір є похідним від ордеру і не може його замінити. Рішення про надання позивачеві кімнати №63 в будинку №7 по вулиці Героїв Сталінграду в місті Дніпропетровську уповноваженим на те органом не приймалося і ордер їй не видавався, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи. Суд приходить до висновку, що позивачі вселилась у спірну кімнату з порушенням установленого порядку і тому, з урахуванням статей 1,4 Закону України «Про забезпеченнЯ реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» вона не має права на приватизацію вказаної квартири у гуртожитку, оскільки займає спірне приміщення не на законних підставах. Відповідно до п.15 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення. Позивач надала суду довідку №1669 від 28.08.2015 року КП «Жилсервіс-5» ДМР про склад родини, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 3 особи [PERSON], [INFO] з 17.11.2009 року, [PERSON], [INFO], з 29.11.2011 року, [PERSON], [INFO], з 17.11.2009 року. Проте, суд не може прийняти як належний та допустимий доказ дану довідку, оскільки на підставі Розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради №1081 від 06.10.2008 року, дозволено постійно реєстрацію та проживання сімї [PERSON] зі складом родини 1 особа у кімнаті №63 будинку №7 по вул. Героїв Сталінграду у м. Дніпропетровську. На підставі даного Розпорядження гр. [PERSON] 06.10.2008 року був виданий ордер №67 на житлову площу за вищевказаною адресою, який є дійсним на момент розгляду справи та жодним уповноваженим на те органом не скасований. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивачів слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed