Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності, в який зазначає, що їм на праві приватної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS]. У грудні 2002 року вона та за згодою свого сина з відповідачкою уклали договір довічного утримання, відповідно до якого вона зобов'язана була довічно повністю утримувати їх з сином, забезпечувати продуктами харчування, одягом, необхідною допомогою, один раз на тиждень проводити вбирання квартири, надавати побутові послуги, в разі необхідності провести косметичний ремонт квартири, а в разі смерті похоронити з усіма ритуальними послугами. Але після укладення угоди відповідачка умов договору не виконувала, ніякої матеріальної допомоги не оказувала, не забезпечувала продуктами харчування, ліками, не здійснювала оплату за комунальні платежі. У зв'язку з чим позивачі просять суд розірвати вищезазначений договір довічного утримання. Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, Відповідачка та її представник в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. У відповідності до приписів ч. 5 ст. ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд визнає, що відповідачка [PERSON] повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що між позивачами та відповідачкою було укладено договір довічного утримання серія ВАВ № 520296 від 03 грудня 2002 р. по якому [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON], належну їм на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] у свою чергу [PERSON] зобов'язалась довічно повністю утримувати [PERSON] та [PERSON], забезпечуючи їх харчуванням, одягом та необхідною допомогою (а. с. 3) Але після укладення угоди відповідачка умов договору не виконувала, ніякої матеріальної допомоги [PERSON], [PERSON] не оказувала, не забезпечувала продуктами харчування, ліками, не здійснювала оплату за комунальні платежі. Відповідно до ст.. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків , незалежно від його вини. Згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими, не суперечить закону, та підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved