Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, зазначивши, що [INFO] року померла [PERSON], яка на день смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. 25 вересня 2001 року [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла їм (позивачам) та [PERSON] Вони (позивачі) прийняли спадщину після смерті [PERSON], а [PERSON] спадщину не прийняв та на неї не претендує. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належні їй житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку. Приватний нотаріус [PERSON] відмовила їм у видачі свідоцтв про право на спадщину на зазначений житловий будинок у зв'язку з тим, що у заповіті не визначені частки, а сам будинок не був зареєстрований і на нього відсутні правовстановлюючі документи. До початку розгляду справи по суті позивачі уточнили позовні вимоги, просили суд здійснити тлумачення заповіту [PERSON] від 25 вересня 2001 року, посвідченого секретарем виконкому Іржавецької сільської ради Носівського району Чернігівської області, в частині того, що спадкодавець заповіла спадкоємцям все своє майно у рівних частинах, а також визнати за ними право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, по 1/3 частині за кожним у порядку спадкування за заповітом та по 1/6 частині за кожним у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] У судове засідання позивачі та їх представник [PERSON] не з'явилися, представник позивачів подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі та участі позивачів. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив позов [PERSON] та [PERSON] задовольнити, розгляд справи проводити без його участі. Суд розглядає справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Носівської міської ради № 7/2-13/337 від 16 травня 2017 року (а.с. 18). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS], як членам колишнього колгоспного двору. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за життя не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок. [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується матеріалами справи. З копії спадкової справи № 416 до майна померлого [PERSON] (а.с. 43-45) вбачається, що спадщину після його смерті прийняла дружина - [PERSON], яка 17 серпня 2005 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад. Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належну йому 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що 25 вересня 2001 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується його копією (а.с. 14) та копією рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 11 серпня 2014 року у справі № 741/980/14-ц (провадження № 2/741/353/14), яке набрало законної сили 22 серпня 2014 року (а.с. 15). Зазначений заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 7 квітня 2011 року (а.с. 64-65). З копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] (а.с. 51-96) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняли, а [PERSON] подав нотаріусу заяву, в якій зазначив, що йому відомо про те, що він пропустив строк для прийняття спадщини, в суд за продовженням зазначеного строку не звертався та звертатися наміру не має. Відповідно до ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України. Частиною 3 ст. 213 ЦК України передбачено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять. Їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] заповідала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах все своє майно, де б воно не було із чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті. У зв'язку з тим, що [PERSON] у встановлений законом строк спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, заяви про відмову від прийняття спадщини нотаріусу не подавав, то частка у спадщині, яку він мав право прийняти за заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] успадкували після смерті [PERSON] належний їй житловий будинок [ADDRESS] (по 1/3 частині за заповітом та по 1/6 частині за законом). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на вищезазначений житловий будинок у зв'язку із тим, що у заповіті [PERSON] не вказано в яких частках заповідане майно та відсутністю на житловий будинок правовстановлюючого документа, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 159/02-31 від 5 квітня 2017 року (а.с. 23). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 19-22). За встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved