Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась 19 серпня 2019 року до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Балтської міської ради, Орган опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради про позбавлення батьківських прав. Короткий зміст та обґрунтування уточнених позовних вимог Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що сторони перебували з 2013 року у фактичних шлюбних відносинах. За час спільного проживання у них народилась спільна неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окремо, спільна дитина сторін знаходить на утриманні позивачки. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2017 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання дитини у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 24 січня 2017 року до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, тобто [INFO] , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для відповідної категорії дітей. Додатковим рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2017 року з відповідача [PERSON] було стягнуто на ко\-ристь позивачки [PERSON] аліменти на її утримання у сумі 800,00 грн. щомі\-сячно, починаючи з 24.01.2017 року до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Як стверджує позивачка, після розірвання фактичних шлюбних відносин відповідач припинив приділяти дитині увагу та взагалі не цікавиться донькою. Проте з часу набрання рішенням суду законної сили по даний час відпові\-дач, фактично не сплачує стягнуті з нього аліменти та у [PERSON] виникла заборгованість, яка згідно до розрахунку заборгованості від 25.07.2019 року наданої держаним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області при виконанні вимог виконавчого листа виданого 18.05.2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом по справі №495/386/17 станом на 25 липня 2019 року склала 43 130, 49 грн.. Окрім того, позивачка зазначає, що відповідач повністю ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню спільної дитини сторін, взагалі не цікавиться донькою та не надає жодної матеріальної допомоги на утримання спільної доньки, у зв`язку з чим вона звертається до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2019 року було відкрито загальне позовне провадження по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2019 року було витребувано докази по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2021 року було закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Короткий виклад позицій сторін по справі В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, однак адвокат Гасанов К.І., який діє в її інтересах в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, оскільки відповідач не сплачує аліменти на утримання спільної дитини сторін, сторони проживають у різних містах та станом на теперішній час дитина проживає у іншій сім`ї. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Яковенко І.В. заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з їх безпідставністю. Окрім того, сторона відповідача зазначила, що як на підставу для задоволення позовних вимог позивачка посилається на те, що їй потрібен буде дозвіл відповідача для виїзду зі спільною дитиною закордон, однак такої необхідності на даний час не має. Наявність заборгованості зі сплати аліментів обґрунтовує тим, що відповідач не працює, тому сплачує аліменти у міру можливостей, також останні два роки багато коштів витрачалося на лікування матері відповідача - [PERSON] . Окрім того, відповідач постійно намагається зустрітися з дитиною, проте позивачка перешкоджає спілкуванню батька з дитиною. В судове засідання представник третьої особи Органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради не з`явився, однак надав на адресу суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти прийняття рішення з врахуванням висновку органу опіки та піклування. В судове засідання представник третьої особи Органу опіки та піклування Балтської міської ради не з`явився, однак надав на адресу суду клопотання, згідно якого просив розглядати справу за його відсутності відповідно до вимог чинного законодавства. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №886. Згідно Довідки №246 від 24.07.2019 року, виданої Балтською міською радою Одеської області, позивачка [PERSON] разом зі спільною донькою сторін проживає за адресою: [ADDRESS] . За місцем проживання характеризується позитивно. Відповідно до Характеристики №66 від 05.08.2019 року, виданої ДНЗ №3 «Оленка» Балтської міської ради Одеської області, [PERSON] характеризується позитивно, претензій до неї не виникало, дитину приводили до дитячого садка чистою, своєчасно. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 19.02.2020 року, позивачка [PERSON] разом з дочкою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] в будинку, який винаймає позивачка. Умови проживання в будинку задовільні, у дитини окреме спальне місце, в кімнаті нещодавно зроблений косметичний ремонт. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2017 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання дитини у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 24 січня 2017 року до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, тобто [INFO] , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для відповідної категорії дітей. Додатковим рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2017 року з відповідача [PERSON] було стягнуто на ко\-ристь позивачки [PERSON] аліменти на її утримання у сумі 800,00 грн. щомі\-сячно, починаючи з 24.01.2017 року до досягнення дитиною [PERSON] [INFO] трирічного віку, тобто до [INFO] . Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості від 01.06.2020 року по виконавчому провадженню з виконання виконавчого листа виданого 18.05.2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі №495/386/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.05.2020 року складає 60637,49 грн.. Також з матеріалів справи вбачається, що зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] вимог зазначеного вище виконавчого листа, до нього державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області були застосовані обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, у праві керування транспортними засобами, у праві виїзду за межі України, у праві полювання. Згідно повідомлення Білгород-Дністровської місцевої прокуратури від 11.06.2020 року, за заявою [PERSON] було внесено відомості до ЄРДР за №12020160240000996 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 КК України, у зв`язку з несплатою відповідачем [PERSON] аліментів на користь позивачки. Відповідно до повідомлення Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), №42102/31-31 від 03.06.2021 року, виконавче провадження №54346422 з виконання виконавчого листа виданого 18.05.2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі №495/386/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання було завершено 27.12.2018 року згідно п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно розрахунку заборгованості від 27.12.2018 року, заборгованість зі сплати аліментів станом на 24.09.2018 року склала 16046,45 грн.. Постановою державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 27.12.2018 року виконавчий лист було повернуто стягувачу [PERSON] .. Згідно Консультативного висновку спеціаліста Одеської обласної клінічної лікарні, спільна донька сторін [PERSON] має діагноз «Просковальгусная установка стоп». Як вбачаться з матеріалів справи позивачка [PERSON] з 20.06.2020 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Балтським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №28. Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , є недоцільним. Окрім того, суд звертає увагу, що в зазначеному вище висновку зазначено, що виконавча служба інформує, що стягувач [PERSON] банківськи реквізити до Відділу не надавала. За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає. Працює будівельником без укладення трудового договору та звернувся до органу опіки та піклування Балтської районної державної адміністрації щодо визначення способу спілкування з донькою [PERSON] .. Розпорядженням Балтської районної державної адміністрації Одеської області №223/а-2020 від 02.10.2020 року, було визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення зустрічей батька з донькою один раз на місяць протягом 2-3 днів. Допитана у якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що працює державним виконавцем та у неї на виконанні перебувало виконавче провадження №54346422 з виконання виконавчого листа виданого 18.05.2018 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області по справі №495/386/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання, яке було завершено 27.12.2018 року згідно п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно розрахунку заборгованості від 27.12.2018 року, заборгованість зі сплати аліментів станом на 24.09.2018 року склала 16046,45 грн., виконавчий лист було повернуто стягувачу [PERSON] оскільки у боржника були відсутні кошти та майно, на яке можна було звернути стягнення. За весь час відповідач [PERSON] жодного разу не з`явився до органів ДВС на виклики державного виконавця. Допитана у якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона працює державним виконавцем та у неї на виконанні перебуває виконавче провадження з виконання рішення суду щодо стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь позивачки [PERSON] на утримання спільної дитини сторін [PERSON] , [INFO] . На неодноразові виклики до органів ДВС боржник [PERSON] не з`являвся, за місцем його проживання державним виконавцем його не було виявлено. Державним виконавцем здійснювалися заходи щодо обмеження прав боржника у зв`язку з невиконанням ним рішення суду, проте тільки після звернення [PERSON] до поліції, боржник почав сплачувати аліменти у розмірі 300,00 грн. щомісячно. Борг за даним виконавчим провадженням станом на 01.12.2021 року складає 90328,87 грн.. На теперішній час боржник [PERSON] перебуває на обліку у Центрі зайнятості як безробітній. Суд не приймає до уваги надані стороною захисту відповідача [PERSON] докази, які надійшли після закриття підготовчого провадження по справі, а саме: постанову про закриття кримінального провадження від 27.11.2020 року, направлення-виписку із медичної карти [PERSON] , Виписний епікриз [PERSON] , дані комп`ютерної томографії [PERSON] та наданий державним виконавцем Стояновою А.О. розрахунок заборгованості від 01.12.2021 року, оскільки право на подання доказів до суду учасниками справи втрачається із закриттям підготовчого провадження по справі та відповідно до положень ч.2 ст.126 ЦПК України, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. ст. 3, 4, 5, 7 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при винній поведінці когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження №14-327цс18. В супереч вимогам ст. 81 ЦПК України стороною позивачки [PERSON] не додано до суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про злісне ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно спільної доньки сторін, а лише факт наявності заборгованості зі сплати аліментів на утримання спільної дитини не свідчить про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт того, що відповідач [PERSON] звернувся до органів опіки та піклування про визначення способу участі батька у вихованні доньки [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення зустрічей батька з донькою, намагається установити контакт зі своєю дитиною, налагодити з нею спілкування, спростовує доводи позивачки [PERSON] про злісне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд переконаний, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків - зі своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дітей. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже суд вважає, що безпосередня участь батька [PERSON] у вихованні спільної дитини сторін, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав відповідача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Враховуючи вищезазначене, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, приділяючи першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б у сукупності надали змогу дійти висновку про наявність обставин справи, що входять до предмета доказування, тобто що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання обов`язків з виховання своєї неповнолітньої доньки, оскільки розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, які не були встановлені судом, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] є передчасними, недоведеними, такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як передбачено ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). Окрім того, суд вважає за необхідне попередити сторін щодо необхідності забезпечення участі обох батьків у вихованні спільної доньки - [PERSON] та недопустимості зловживання своїми правами щодо перешкоди будь-кому з батьків у участі в вихованні та спілкуванні зі спільної дитиною сторін, що необхідно в першу чергу для забезпечення гармонійного розвитку самої дитини. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати слід віднести на рахунок позивачки [PERSON] .. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: dismissed