Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, вказавши, що 12 січня 2014 року сталася ДТП, а саме: водій [PERSON], керуючи автомобілем «Форд Сіерра», скоїв наїзд на мати позивачів, яка вийшла на смугу його руху із-за автобусу, який зупинився на зустрічній смузі руху. Внаслідок ДТП мати позивачів загинула. Вина відповідача в ДТП не була доведена, і кримінальна справа відносно нього була закрита. Витрати на поховання відповідач відшкодував добровільно. Просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду вартість памятника в сумі 9660 гривень моральну шкоду в сумі 50000 гривень і витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень, на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі. Представник відповідача визнав позов частково, пояснивши, що внаслідок ДТП, в якому відповідач не був винним, загинула мати позивачів. Відповідач оплатив поховання загиблої, робив інші плати. Вважає розумним і справедливим сплатити по 5000 моральної шкоди і 2000 матеріальної шкоди у звязку із встановленням памятника. В інший частині просить в позові відмовити. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12 січня 2014 року сталася ДТП, а саме: водій [PERSON], керуючи автомобілем «Форд Сіерра», скоїв наїзд на [PERSON] мати позивачів, яка вийшла на смугу його руху із-за автобусу, який зупинився на зустрічній смузі руху. Внаслідок ДТП мати позивачів загинула. Вина відповідача в ДТП не була доведена, і кримінальна справа відносно нього була закрита. Витрати на поховання відповідач відшкодував добровільно. Вказані обставини сторони не заперечують, крім того вони підтверджуються постановою про закриття кримінальної справи від 8 квітня 2014 року, згідно якій потерпіла, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, вийшла на проїзну частину дороги із-за задньої частини мікроавтобуса та почала перетинати дорогу зліва направо за напрямком руху автомобіля під керуванням відповідача та вийшла на його смугу руху, чим порушила п. 4.14 ПДД України, згідно яким пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. Згідно висновку експерта від 25.03.2014 року водій [PERSON] не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода, і в його діях щодо керування автомобілем невідповідностей вимогам ПДР, які з технічної точки зору могли знаходиться в причинному звязку з ДТП, не вбачається (а.с. 5-6). Згідно пояснень представника позивачів вказана постанова оскаржена не була і набрала законної чинності. Відповідно до ст. 61 ЦК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказувань. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки вказаною постановою, що не оскаржена та набрала законної сили встановлена вина у ДТП самої потерпілої, а також відсутність вини відповідача, позивачі, звертаючись до суду не спростовують встановлених вказаною постановою обставин, суд вважає ці обставини доведеними, такими, що не потребують додаткових доказів. Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В даному випадку ДТП сталася тому, що потерпіла, умисно порушуючи ПДР, переходла дорогу з порушенням, не впевнившись, що це буде небезпечним. Коли потерпіла вийшла на дорогу, водій вже не міг запобігти ДТП. Сила інерції, що, діючи на автомобіль, не дозволяє йому зупинитися відразу по бажанню учасників дорожнього руху, є природною та непереборною силою. Відповідач в даному випадку не повинен був заздалегідь виходити із того, що інші учасники дорожнього руху будуть порушувати ПДР, а тому не повинен нести відповідальність за шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. В той же час відповідач визнав свій обовязок сплатити потерпілим у відшкодування матеріальної шкоди 2000 гривень, у відшкодування моральної шкоди по 5000 гривень кожній позивачці, тому позов в цієї частині підлягає задоволенню.

Outcome: partial