Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом про визначення часток у спільному сумісному майні та визнання права власності на них. В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 20 квітня 1995 року, виданого згідно із розпорядженням комісії по приватизації житла виконкому Берегівської міської ради народних депутатів від 20.04.1995 року за [NUMBER], житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON]. Однак, державна реєстрація права власності зареєстрована Брегівським районним бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності. При звернення позивачки до приватного нотаріуса із проханням посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку, їй було відмовлено, так як при проведення реєстрації права власності на будинок було допущено помилку, а саме право спільною сумісної власності зареєстровано як приватна власність та власником будинку зазначено [PERSON]. Оскільки, власником будинку є не лише [PERSON], а також і [PERSON], яка також брала участь у приватизації житла у 1995 році, позивачка просить виділити частки у спільному сумісному майні та визнати право власності на них. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, відповідно до поданої через канцелярію суду спільної заяви, позовні вимоги підтримали повністю та просили розглянути справу за їх відсутності. Представник відповідача виконавчого комітету Берегівської міської ради, в судове засідання не з'явився, відповідно до поданої до суду заяви, просив розглянути справу за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивачі посилались, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності виникає з підстав, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Із змісту ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що державою визнаються права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим законом, якщо реєстрація прав чи їх обтяжень, була проведена відповідно до законодавства, що діяло на час виникнення такого права. Згідно із п.16 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України за №396 від 16.12.2009р. на виконання вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача у приватну власність оформляється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Таким чином, суд констатує, що [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Берегівського БТІ. Матеріалами справи також підтверджується, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 20 квітня 1995 року, виданого згідно із розпорядженням комісії по приватизації житла виконкому Берегівської міської ради народних депутатів від 20.04.1995 року за [NUMBER], житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON]. Однак, державна реєстрація права власності зареєстрована Брегівським районним бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності. Згідно із повідомлення наданого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Кирияк К. М., вбачається, що посвідчення договору купівлі-продажу будинку неможливо, оскільки виявлено невідповідність у документі про право власності не житло та не виділено частки у спільному сумісному майні. Відповідно до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки їх майна, що є у спільній сумісній власності, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням встановлених судом обставин, які підтверджуються матеріалами справи, суд констатує, що позивачам у справі на праві власності належить вказаний будинок, і їх частки, у спільному сумісному майні, можуть бути поділені на підставі ч.2 ст.372 ЦК України. При цьому [PERSON] належить 1/2 частки вказаного будинку, а [PERSON] належить - 1/2 частка вказаного будинку (вказана частка набута позивачем у процесі приватизації житла). В ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України). Відповідно до встановлених судом обставин у даній цивільній справі - визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси третіх осіб, відтак позов [PERSON] та [PERSON] є законним, обґрунтованим і підтвердженим відповідними доказами, тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved