Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі представника - адвоката Калініна С.К. звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що між позивачкою та відповідачем 24 лютого 2001 року було зареєстровано шлюб, в якому народився син [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що протягом останніх декілька років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, між ними відсутні почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. На даний момент ведення спільного господарства припинено. У період перебування у шлюбі подружжя придбало квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 61,04 кв.м., яка 15 травня 2003 року зареєстрована за відповідачем у Реєстрі права власності на нерухоме майно. Також у період перебування у шлюбі подружжя придбало житлове приміщення кімнату у гуртожитку, яка розташована на 9 поверсі дев`ятиповерхової житлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 18 кв. м., яке 13 грудня 2013 року зареєстровано за відповідачемв Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На даний час виникла необхідність у вирішенні питання поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між сторонами; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири за адресою: [ADDRESS] , залишити за [PERSON] право власності на Ѕ квартиру за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , залишити за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2020 року відкрито провадження по справі за вказаним позовом, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 23 березня 2021 року, 09-00 год. В підготовче засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивачки адвоката Калініна С.К. надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від відповідача надійшла письмова заява, в якій він визнає заявлений позов у повному обсязі. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 24 лютого 2001 року зареєстрований Червленівським сільвиконкомом Лебединського району Сумської області за актовим записом № 1, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.12). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13). Згідно вимог ст.ст. 110, 112 \~СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя \~і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя \~чи інтересам дітей сторін На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і сім`я фактично розпалася. Сторони не підтримують сімейних відносин, перспективи поновлення сімейних відносин відсутні. Так як відповідач визнає позовні вимоги, примирення між подружжям та збереження їх сім`ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. З договору купівлі-продажу квартири від 15 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., вбачається, що власником квартири за адресою [ADDRESS] , являється відповідач [PERSON] . Квартира складається з чотирьох жилих кімнат, житлова площа яких складає 44, 7 кв.м., загальна площа 61,04 кв.м. (а.с.14). З договору купівлі-продажу житлового приміщення від 13 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л.В., вбачається, що власником житлового приміщення за адресою [ADDRESS] , являється відповідач [PERSON] . Житлове приміщення загальною площею 18,0 кв.м., кількість кімнат -1, поверх -9-й (а.с.17). Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього \~господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Під час судового розгляду встановлено, що придбання квартири за адресою: [ADDRESS] та житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , к. 909 відбувалося в період перебування подружжя [PERSON] у шлюбі, в період їх спільного проживання, що не заперечується відповідачем, а тому вказані житлові приміщення належать сторонам на праві спільної сумісної власності. За нормами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину житлових приміщень квартири [ADDRESS] та на житлового приміщення [ADDRESS] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved