Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивачка 29.06.2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 25% від його доходу (заробітку) з усіх видів його доходів, до закінчення дитиною навчання, тобто до 30 червня 2020 року з урахуванням індексації. В обґрунтування позову зазначила, що 05.09.1998 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №853, та відділом реєстрації актів громадянського станку виконкому ОМР видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). 02.07.2003 року шлюб між сторонами було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис №148 та другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з позивачкою та перебувала на її утриманні. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси з [PERSON] на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 25% від його доходу (заробітку) до досягнення дитиною повноліття. По досягненню повноліття, [PERSON] навчається в Інституті соціальних наук Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова на першому курсі денної форми навчання, про що свідчить відповідна довідка та студентський квиток. Посилалась на те, що відповідач офіційно працює військовослужбовцем Збройних Сил України та закріплений за військовою частиною [NUMBER] та має можливість допомагати їм матеріально. У силу тяжкого матеріального стану та відмови відповідача в допомозі утримувати сумісну доньку, [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Позивачка до суду не з`явилась, від її представника [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, жодних клопотань до суду не заявляв. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.09.1998 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, про що книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис за №853, та відділом реєстрації актів громадянського станку виконкому ОМР видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). 02.07.2003 року шлюб між сторонами було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис №148 та другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.04.2003 року (справа №2-783/03) з [PERSON] на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 25% від його доходу (заробітку) до досягнення дитиною повноліття. По досягненню повноліття, відповідач припинив виплату аліментів. [PERSON] навчається в Інституті соціальних наук Одеського національного університету ім. І.І. Мечникова на денній бюджетній формі навчання, про що свідчить відповідна довідка №151 від 30.05.2017 року та студентський квиток серії СК№11665973. Станом на час розгляду справи [PERSON] є студентом 2-го курсу навчання. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції про захист прав дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя , необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ч.8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх\~ непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Постановою Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 20) роз`яснено судам, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною за станом здоров`я та спроможний платити аліменти на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання. На спростування цього відповідачем не надано жодного доказу. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У зв`язку з досягненням донькою повноліття відповідач припинив виплачувати аліменти. Враховуючи звернення матері повнолітньої дитини за позовом про стягнення аліментів, беручи до уваги продовження донькою навчання на денній формі навчання, і у зв`язку з цим вона потребує допомоги, суд вважає можливим стягнути аліменти щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до закінчення навчання. Закон України\~від 17.05.2017\~№\~2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким передбачено нові розміри аліментів та порядок їх стягнення, набрав чинності 08.07.2017 року, тобто після звернення [PERSON] до суду з даним позовом. Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року\~N 1-рп/99\~\~\~(справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)\~\~зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Отже, підстав для застосування положень Закону України від 17.05.2017\~№\~2037-VIII у суду немає, оскільки на момент звернення [PERSON] до суду з відповідним позовом даний Закон не набрав чинності. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає\~ задоволенню та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі щомісяця 1/4 частини з усіх видів його доходів, починаючи з 29 червня 2017 року та до закінчення нею навчання, тобто до 30 червня 2020 року з урахуванням індексації. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно вимог ч. 2 ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 640,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved