Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернувшись в суд у травні 2020 року з позовом до відповідача [PERSON] , просить шлюб мiж [PERSON] та нею зареєстрований 24.05.2016 р. у Виконавчому комітеті Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис №7 - розірвати; стягувати з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 2000 грн. до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , шестирічного віку; стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що 24.05.2016 р. між ними з відповідачем було укладено шлюбу. За період проживання у шлюбі у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем у них не склалося, кожен з них має діаметрально протилежні погляди на життя. Після одруження виявилося, що в них набагато менше спільних інтересів, ніж вони вважали. Вже давно вони втратили почуття любові і взаємоповаги один до одного. Між ними немає ніяких подружніх стосунків спільного господарства не ведуть. Вважає, що примирення та подальше спільне життя з відповідачем як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечило б її інтересам. На даний час вона проживає разом зі своєю дитиною в с.Біла Криниця Рівненського району Рівненської області. Відповідач проживає окремо від них, ухиляється від утримання своєї дитини, всі витрати несе вона самостійно. Її дитина має інвалідність з народження - діагноз фенілкетонурія, у зв`язку з чим дитина потребує занять з логопедом, психологом, неврологом, ЛФК, курсів відновно-реабілітаційного лікування та постійних візитів до медичних установ, що у свою чергу потребує фінансових витрат як на лікування, так і на відповідне харчування. Її дитина потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з чим позивачка не працює, отримує соціальну допомогу дитини інваліда, тому, тому вона не може у повній мірі забезпечити всі потреби сина, необхідні для належного фізичного, розумового та духовного розвитку. Відповідач не є особою похилого віку, працездатний, спроможний сплачувати аліменти на сина щомісячно, у більшому розмірі ніж визначено законодавством, оскільки належне утримання дитини являється обов`язком не тільки матері, але й батька. Відповідач не працює офіційно, має мінливий не систематичний дохід, а тому вважає, що слід призначити аліменти у твердій грошовій формі. У зв`язку із вадами у розвитку дитини вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти також і на її утримання до досягненню дитиною шестирічного віку на підставі ст. 84 СК України. Ухвалою Рівненського районного суду від 10.07.2020 р. прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено перше судове засідання на 18.08.2020 р. з викликом учасників. Позивачка 22.09.2020 р. у судове засіданні не з`явилася, згідно заяви вх. 11471 від 19.08.2020 р. просить розгляд справи проводити без її участі з участю її адвоката. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити. Крім того, вказала, що відповідач зловживає алкогольними напоями, сторони більше року проживають окремо. Позивачка отримує соціальну допомогу близько 1600 грн., у власності майна не має. Пояснює, що відповідач має заробіток від ремонту машин. Інших утриманців як позивачка так і відповідач не мають. Позивачка несе усі витрати по утриманню дитини, яка має вади фізичного розвитку, постійно знаходиться в памперсах. Дитина потребує спеціального харчування, оскільки дитина не їсть звичайної їжі, а спеціальне харчування вона замовляє, воно коштує близько 8000 грн. на місяць. Представник позивачки не заперечувала проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явився повторно, судом було вжито належних заходів щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, до суду повернулася поштова кореспонденція із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відзиву до суду не подано. За таких обставин суд, враховуючи згоду представника позивачки, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. Суд, вислухавши представника позивачки, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає часткового до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 24.05.2016 року у виконавчому комітеті Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області, актовий запис № 7 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою, (свідоцтвом про народження серія [NUMBER] ), та має вади фізичного розвитку, знаходиться на індивідуальній програмі реабілітації дитини-інваліда. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, спільне господарство не ведуть, проживають окремо протягом тривалого періоду часу, не бажають надалі підтримувати шлюбні відносини і зберегти шлюб, доказів іншого суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що у відповідності до положень ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що малолітній син сторін проживає разом з позивачкою. Таким чином, аліменти з відповідача, який офіційно не працевлаштований, підлягають стягненню на користь позивачки за її вибором на утримання сина у твердій грошовій сумі. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Враховуючи обставини, передбачені ч.1 ст. 182 СК України, те, що батьки повинні утримувати неповнолітніх дітей, те що відповідач є працездатним, фізично здоровим, може працювати та виконувати обов`язок по утриманню дитини, суд, виходячи із ст.7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», яким установлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень, приходить до висновку, до стягнення підлягають аліменти за рішенням суду у зв`язку з ухиленням відповідача від утримання дитини в добровільному порядку, в розмірі по 2400 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.05.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявленого позивачкою розміру аліментів у сумі 5000 грн. у зв`язку з лікуванням малолітнього сина [PERSON] , який має вади фізичного розвитку, слід зазначити наступне, що підставою для стягнення коштів, пов`язаних із додатковими витратами на дитину, в порядку ст.185 СК України, якою передбачено той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. На думку суду, визначений розмір аліментів на дитину у розмірі 2400 грн. за вказаних умов є компромісним, та враховуватиме баланс інтересів сторін та дитини. Відповідно до ч.ч.3, 4, 6 ст. 84 СУ України якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини, суд враховує, що будь-яких належних та допустимих доказів щодо відсутності такої можливості у відповідача не подано, так само як і не подано доказів щодо наявності інших зобов`язань матеріального характеру у відповідача, окрім як по відношенню до його сина та дружини; так само як і відсутні дані щодо неналежного матеріального чи фізичного стану відповідача. Тому суд, виходячи із ст. 7 ЗУ «Про Держаний бюджет України на 2020 рік», якою установлено, що прожитковий мінімум працездатних осіб становить з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень, прийшов до висновку, що розмір аліментів на утримання позивачки необхідно визначити у розмірі заявленому нею, що буде відповідати вимогам сімейного законодавства із врахуванням прожиткового мінімуму для працездатної особи. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, в силу ст.430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Розподіл судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved