Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідач [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який підтримали в судовому засіданні в повному обсязі, та просили суд стягнути з відповідача на їх користь у відшкодування матеріальної шкоди - 39 784 гривні, та у відшкодування моральної шкоди - 20 000 гривень. Відповідач [PERSON] будучи присутнім в судових засіданнях позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнав, та не з'явився в судове засідання 14.03.2014 року, подавши 11.03.2014 року (вх.№ 7852) письмову заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, та просив суд відмовити у задоволені позову. Дослідивши надані суду письмові докази, вислухавши сторони, суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - підлягає задоволенню частково, за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2007 року позивачі [PERSON] та [PERSON] були виселені з будинку [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Позивачі [PERSON] та [PERSON] оскаржили рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2007 року суду, яке рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.10.2007 року було скасовано, та у задоволені позовних вимог [PERSON] було відмовлено, та задоволено зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди дійсною, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом і визнання прав власності на будинок. Ухвалою Верховного Суду України від 23.12.2009 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.10.2007 року було скасовано, а рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2007 року - залишено без змін. З тексту судових рішень вбачається, що інтереси сторони у цивільній справі за позовом [PERSON] представляв за довіреністю відповідач у справі [PERSON] 07.10.2010 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами, але Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.01.2011 року [PERSON] та [PERSON] В зв'язку з відсутністю у позивачів [PERSON] та [PERSON] іншого житлового приміщення, їх майно було описано в акті опису та арешту майна (АА №901938 серія АА № 172239) від 17.02.20010 руку, та додатках до акту опису й арешту майна (АА №901938 серія АА № 120612, №120043), за якими описано майно, яке знаходилося в будинку [ADDRESS] було передано на відповідальне зберігання (під розписку) відповідачу [PERSON] [PERSON] участі при складанні акту опису та арешту майна (АА №901938 серія АА № 172239) від 17.02.20010 руку, та додатках до акту опису й арешту майна (АА №901938 серія АА № 120612, №120043), не приймала. Відповідно до акту опису та арешту майна (АА №901938 серія АА № 172239) від 17.02.20010 руку, та додатках до акту опису й арешту майна (АА №901938 серія АА № 120612, №120043), вартість описаного майна визначалася з погодженням з позивачами [PERSON] та [PERSON], про що свідчать їх особисті підписи за зазначений документах. Дії державного виконавця, який проводив опис майна позивачами не було оскаржено. З поданих суду акту опису та арешту майна (АА №901938 серія АА № 172239) від 17.02.20010 руку, та додатках до акту опису й арешту майна (АА №901938 серія АА № 120612, №120043), загальна вартість описаного майна становить 11 570 гривень. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні 28.01.2014 року не заперечував свою присутність при складанні акту опису та арешту майна (АА №901938 серія АА № 172239) від 17.02.20010 руку, та додатків до акту опису й арешту майна (АА №901938 серія АА № 120612, №120043), за якими описано майно було передано йому на відповідальне зберігання (під розписку) та попереджено про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження приховування чи підміну описаного майна, про що свідчить особистий підпис [PERSON], що він підтвердив в судовому засіданні 28.01.2014 року. Відповідно до ст.197 Кримінального кодексу України відповідальність за невиконання або неналежне виконання особою, якій доручено зберігання чи охорона чужого майна, свої обов'язків настає лише за наявності тяжких наслідків. Позивачі [PERSON] та [PERSON] неодноразово зверталися до правоохоронних органів з заявами відносно вчинення [PERSON], відносно них, та майна, що належало їм, протиправних дій, про що свідчать письмові документи. Отримати своє майна, у встановленому законом порядку позивачі не могли, в зв'язку з чим, звернулися до суду з позовом про це. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] продав будинок [ADDRESS], а сам, фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], та є службовцем - інспектором 45 ДПРЧ 2 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Дніпропетровській області. За згодою відповідача [PERSON], позивачі [PERSON] та [PERSON], за згодою нового власника будинку [ADDRESS] було оглянуто та сфотографовано позивачами, що відповідно зафіксовано на фото-таблицях наданих до суду. За цих обставин позивачі [PERSON] та [PERSON] виявили в наявності музичний центр з колонками, тумбу червоно кольору, та 85 поліетиленових мішків з особистими речами, які погодилися отримати, але не мали на це можливості, оскільки все це майна, на теперішній час знаходиться у приміщенні нового власника будинку. Вартість майна, що є в наявності музичний центр з колонками, тумба червоно кольору, та 85 поліетиленових мішків, відповідно до акту опису та арешту майна (АА №901938 серія АА № 172239) від 17.02.20010 руку, та додатках до акту опису й арешту майна (АА №901938 серія АА № 120612, №120043), становить 2 650 гривень. Вартість майна, яке відсутнє, відповідно до акту опису та арешту майна (АА №901938 серія АА № 172239) від 17.02.20010 руку, та додатках до акту опису й арешту майна (АА №901938 серія АА № 120612, №120043), становить 8 920 гривень, а таким чином, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, підлягають задоволенню лише частково, в межах вартості описаного майна, яке відсутнє. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, але розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від ха рактеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібнос тей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка за вдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування врахо вуються вимоги розумності і справедливості. На розмір відшкодування не впливає наявність чи обсяг майнової шкоди, яка завдана тими ж діями, що призвели до виникнення моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відшкодування моральної шкоди відрізняється від погашення шкоди, яка безпосеред ньо не пов'язана з майновими інтересами потерпілого, однак за змістом є майновою. Відшкоду вання моральної (немайнової) шкоди здійснюється, за загальним правилом, у формі одноразо вої виплати грошової суми у повному обсязі або передачі іншого майнового блага. Відповідно, в ст.1166 Цивільного кодексу України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду «Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особис тим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізи чної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.» Таким чином, на думку суду, майнова відповідальність особи, за невиконання або неналежне виконання особою, якій доручено зберігання чи охорона чужого майна, свої обов'язків настає у разі невиконання особою своїх обов'язків з охорони чужого майна полягає у бездіяльності: особа нічо го не робить для виконання взятого на себе обов'язку забезпечити збереження дові реного чужого майна. Неналежне виконання обов'язків виявляється в тому, що особа хоч і здійснює певні дії по збереженню довіреного їй майна, але не в повному обсязі або не так, як це було потрібно відповідно до взятих нею на себе зобов'язань. Відповідальність не настає лише, за умови, що в особи не було можливості забез печити охорону майна (наприклад, внаслідок стихійного лиха - землетрусу, повені, раптового серцевого захворювання, втрати свідомості). Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України «Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини..» Таким чином, щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню частково, оскільки, на думку суду, сума відшкодування моральної шкоди, з огляду на встановлені судом обставини справи, повинна бути відповідна фактично заподіяній моральній шкоді, з урахуванням тих обставин, що відповідачем [PERSON] неналежно виконано обов'язок по відповідальному зберіганню речей та майна, належного позивачам. Позивачі [PERSON] та [PERSON] не надали суду інших доказів, окрім зазначений в акті опису та арешту майна (АА №901938 серія АА № 172239) від 17.02.20010 руку, та додатках до акту опису й арешту майна (АА №901938 серія АА № 120612, №120043), про дійсну вартість описаного майна, не зверталися до суду з заявою про проведення експертизи для оцінки наявного майна, а майно - особисті речі, що зберігаються в 85 поліетиленових мішках взагалі не описані, в зв'язку з чим, суд виходить з вартості майна, зазначеного, за узгодженням з позивачами, в акті опису та арешту майна (АА №901938 серія АА № 172239) від 17.02.20010 руку, та додатках до акту опису й арешту майна (АА №901938 серія АА № 120612, №120043). Приймаючи рішення суд виходить з вимог п.3 ст.10 та ч.4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та установлюючи наявність або відсутність фактів, які б обґрунтовували вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи надані суду докази, в їх сукупності, суд прийшов до висновку про те, що позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - підлягає задоволенню частково, а саме: слід зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] та [PERSON] належне їм майно: тумбу червоного кольору, музичний центр з колонками, мішки поліетиленові з особистими речами, опечатані, у кількості 85 штук, які знаходяться у приміщенні гаражу, розташованого на території домоволодіння [ADDRESS], відповідно до акту опису й арешту майна (АА №901938 серія АА № 172239) від 17.02.2010 руку, та додатків до акту опису й арешту майна (АА №901938 серія АА № 120612, №120043), та наявне на час прийняття рішення; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] вартість майна, відповідно до акту опису й арешту майна (АА №901938 серія АА № 172239) від 17.02.20010 руку, та додатків до акту опису й арешту майна (АА №901938 серія АА № 120612, №120043) - 8 920 гривень, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] - 500 гривень, у відшкодування моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. ст. 79, 80, 88 Цивільно-процесуального кодексу України стягнути з [PERSON] судовий збір - 344 гривні 10 копійок на користь держави.

Outcome: partial