Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на проживання в квартирі, в якому просять суд, визнати [PERSON] таким що втратив право на проживання в квартирі за адресою [ADDRESS]. Представник позивача та позивачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в справі судові повідомлення, причину неявки, суду не повідомив, крім того відповідач повідомлявся про час та дату судового розгляду в засобах масової інформації, газеті «Вісті Рівненщині» № 24 від 19.06.2015 та №25 від 26.06.2015р.. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224ЦПК України. Розглянувши подані позивачами та їх представником документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що в 1981 році [PERSON], згідно черги квартирного обліку працівників Рівненського заводу тракторних агрегатів, отримав на підставі ордеру Рівненського міськвиконкому у користування своєї сім'ї, квартиру за адресою : [ADDRESS] [PERSON] являється чоловіком позивача [PERSON], та батьком позивача [PERSON], також батьком [PERSON]. У квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 12). 06 грудня 2002 року [PERSON] уклала шлюб з громадянином [PERSON], після чого, останній був зареєстрований у квартирі [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 11). 23 грудня 2011 року рішенням Рівненського міського суду шлюб [PERSON] з [PERSON] був розірваний (а.с. 13). З грудня 2011 року [PERSON] за вище вказаною адресою не проживає, однак в добровільному порядку, шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації, з реєстраційного обліку не знімається, у зв'язку з чим позивачі змушені звернутися до суду з позовом, оскільки така формальна реєстрація відповідача створює певні перешкоди та обмежує можливості позивачів у повноцінному користуванні зазначеним нерухомим майном. Крім того, факт не проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] підтверджується письмовими заявами свідками, a саме: заявою [PERSON] та [PERSON], які надали по справі обґрунтовані та належні пояснення, які не суперечать підставам зазначених в позовній заяві. Жодних витрат по утриманню квартири відповідач не несе, не сплачує за комунальні послуги, хоча комунальні платежі нараховуються і на відповідача, не користується житлом, однак залишається в ньому прописаними (зареєстрованим), відповідно до ст.64 ЖК України пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, або тимчасово. Дослідивши надані позивачами докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, оскільки відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає на протязі тривалого часу, а саме з 2011 року, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат, суд вважає, що він вважається таким, що втратив право користування нею. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст.368, 370 ЦК України,

Outcome: approved