Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, яким просять поновити їх порушене право шляхом відновлення межі між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS] відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 1992 року. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що на підставі договору купівлі-продажу частини будинку, посвідченого 27 жовтня 2004 року державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Омельницькою О.В. їм у рівних частках належить ? частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS], [NUMBER], відповідач [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], [NUMBER]. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 1992 року визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] та виділено в користування [PERSON] земельну ділянку площею 1058,5 кв.м. з боку житлового будинку [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] - земельну ділянку площею 1058,5 з боку будинку [NUMBER], частина земельної ділянки площею 6,60 кв.м. залишена у спільному користуванні сторін з боку житлового будинку [NUMBER]. Однак на даний час відповідач самовільно порушила розподіл меж суміжних земельних ділянок, посунула паркан до будинку позивачів, тим самим змінила первинний стан меж і розмірів земельної ділянки та почала користуватися частиною земельної ділянки, яка належить позивачам. В добровільному порядку відповідач вирішити вказане питання не бажає, на неодноразові звернення позивачів з проханням відновити межу між земельними ділянками відповідно до встановленого рішенням суду порядку, остання відмовляється, у зв'язку з чим, позивачі змушені звертатися до суду. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги підтримали у повному обсязі та пояснили про обставини, викладені вище. Представник позивачів [PERSON], яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги, у судовому засіданні вважала позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечувала, вважала їх безпідставними, та такими, що не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів передбачених законом, зазначила, що в позовній заяві позивачем чітко не зазначено, яке саме належне їм право було нею порушено; дій, пов'язаних з порушенням меж вищевказаних земельних ділянок не вчиняла, навпаки, позивачі перемістили паркан на її земельну ділянку; судове рішення, у відповідності до якого позивачі просять відновити межу земельної ділянки, відповідача не стосується та не є земельно-кадастровою документацією, ним вирішено спір про порядок користування лише присадибною ділянкою [NUMBER] по [ADDRESS], а тому воно не створює прав та обов'язків по відношенню до інших осіб; доказів щодо реєстрації права власності або користування земельною ділянкою, або ж наявності у позивачів належним чином зареєстрованих державних актів останніми не надано, матеріали справи свідчать про відсутність у позивачів права власності або користування земельною ділянкою, а оскільки право власності до позивачів не перейшло, право землекористування відповідно до законодавства не виникло, підстав для його захисту в судовому порядку не існує. Крім того, відповідач надала заяву про застосування строку позовної давності, який, на її думку, необхідно обчислювати з моменту купівлі позивачами будинку. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні вважала позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню в зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог з підстав, зазначених позивачем. Третя особо [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 1992 року, був визначений порядок користування земельною ділянкою, яка розташована в [ADDRESS], [NUMBER] та виділено в користування [PERSON] земельну ділянку площею1058,5 кв.м. з боку житлового будинку [NUMBER] по [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] виділено земельну ділянку площею 1058,5 кв.м. з боку житлового будинку [NUMBER] по [ADDRESS], частину земельної ділянки площею 6,60 кв.м. залишено у загальному користуванні сторін з боку житлового будинку [NUMBER] по [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2004 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON] та [PERSON] з іншого боку, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 16 грудня 2004 року за реєстраційним №7885595, [PERSON] та [PERSON] у рівних частках належить ? частка житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS] по ? частині кожному. Інша ? частина зазначеного домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району 29 січня 1986 року №283, належить [PERSON] Відповідно до даних технічного обстеження індивідуального житлового будинку та господарчих будівель в смт. Пісочин по [ADDRESS], [NUMBER], виконаного в 2004 році, площа земельної ділянки, яка знаходиться під забудовою [PERSON], [PERSON], [PERSON], складає 2842 кв.м. В технічному паспорті на житловий будинок за вищезазначеною адресою, виготовленого КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» в жовтні 2004 року, зазначено, що норма та фактична площа земельної ділянки буде встановлена при видачі державного акту на землю або укладенні договору оренди. Як вбачається з повідомлення Управління Держземагенства у Харківському районі Харківської області №204 від 28 січня 2014 року, відповідно до книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в яких здійснювалися до 29 грудня 2012 року включно, в Управлінні обліковується державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована на території Харківської області, Харківського району, смт. Пісочин по [ADDRESS], [NUMBER] на ім'я [PERSON] (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №044200, виданий 08 травня 2007 року), правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності або користування (оренди) на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] [NUMBER] в Управлінні не обліковуються. Вищезазначений державний акт виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1500 га. Крім того, відповідачем наданий суду державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0309 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] [NUMBER], на ім'я [PERSON] серії ЯД №044200, виданий 08 травня 2007 року. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами,, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межу визначаються з урахуванням цих обставин. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №5733 від 29 листопада 2013 року має місце порушення меж землекористування в натурі поміж домоволодіннями [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS] в смт. Пісочин Харківського району Харківської області, користувачем земельної ділянки по [ADDRESS], [NUMBER] в смт. Пісочин має місце самозахват та надлишки земельних ділянок. Відновлення межі землекористування поміж домоволодіннями [NUMBER] та [NUMBER] по [ADDRESS] в смт. Пісочин Харківського району Харківської області можливе частково в натурі відповідно до рішень виконкому Пісочинської сільради від 03 червня 1954 року за №10 та від 18.08.1963 року за №15 у зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на земельні ділянки: державний акт на право користування або право власності на землю, у землекористувачів відсутні. У судовому засіданні експерт [PERSON] повністю підтримала висновок судової будівельно-технічної експертизи та пояснила, що нею зроблений висновок лише про часткове відновлення межі між спірними земельними ділянками в зв'язку з неповним об'ємом документації, яка міститься в матеріалах інвентарних справ, та відсутністю поквартальної зйомки земельних ділянок, експерт також зазначила, що відповідачем державні акти про право власності на земельні ділянки [NUMBER] по [ADDRESS], при проведенні експертизи надані не були, але їх наявність не вплине на висновки експертизи, в зв'язку з тим, що державний акт серії ЯД № 044200 не може бути використаний, оскільки згідно даного акту межа земельної ділянки проходить по капітальним будівлям, а державний акт серії ЯД № 044201 не може бути взятий до уваги через часткове відновлення межі земельних ділянок. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Частиною 3, 5 ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» згідно зі ст..158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян - заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Тобто встановлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду. Як встановлено в ході розгляду справи з пояснень сторін та матеріалів справи, правовстановлюючі документи на земельну ділянку № [NUMBER] по [ADDRESS], яка перебуває на теперішній час в користуванні позивачів та [PERSON], власниками житлового будинку не не оформлялись та межі земельних ділянок в натурі не встановлювались. Позивачами не надано суду доказів їх звернення до органу місцевого самоврядування для вирішення земельного спору щодо виділення їм у користування спірної земельної ділянки, встановлення меж суміжних земельних ділянок, а тому у суду відсутні правові підстави відновлювати межу між суміжними земельними ділянками сторін відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи. Крім того, висновок судової будівельно-технічної експертизи №5733 від 29 листопада 2013 року, не може бути прийнятий судом при розгляді даного спору про відновлення меж між земельними ділянками сторін, оскільки основою для відновлення межі для експерта були рішення виконкому Пісочинської сільради від 03 червня 1954 року за №10 та від 18.08.1963 року за №15, але, як встановлено в ході розгляду справи, земельна ділянка [NUMBER] належить відповідачу на праві власності на підставі державних актів про право власності на земельну ділянку, які містять план меж земельної ділянки. Твердження експерта у судовому засіданні про те, що державний акт серії ЯД № 044200 не може бути використаний при проведенні експертизи, в зв'язку з тим, що згідно акту межа земельної ділянки проходить по капітальним будівлям, суд вважає безпідставними, оскільки зазначений державний акт у встановленому законом порядку недійсним не визнаний, висновки щодо його незаконності або невідповідності дійсним межам земельної ділянки відсутні.

Outcome: dismissed