Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були вони (позивачі), [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина також на належне їй на підставі сертифіката серії [NUMBER] право на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП імені Куйбишева. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли її чоловік - [PERSON] та син - [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв його син - [PERSON] , як спадкоємець за заповітом. Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину на вищезазначене спадкове майно [PERSON] та [PERSON] Державний реєстратор відмовив їм (позивачам) у реєстрації права власності на належні їм, як членам колишнього колгоспного двору, частини зазначеного житлового будинку. У судове засідання позивачі не з`явилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили їх задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради № 14-27/70 від 9 жовтня 2018 року (а.с. 17) та копією свідоцтва на право власності на жилий будинок від 15 липня 1988 року (а.с. 28). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. У судовому засіданні встановлено, що 26 листопада 2016 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 22). За таких обставин [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/6 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 14). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) розміром 3,32 в умовних кадастрових гектарах, як член колишнього КСП імені Куйбишева, 22 травня 2000 року на її ім`я на підставі рішення Носівської районної державної адміністрації № 155 від 1 липня 1996 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів за № 1384 від 22 березня 2000 року, що підтверджується копією відповідного сертифіката (а.с. 36). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя заповіту не складала, спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 3 червня 2019 року (а.с. 64) та повідомленнями Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 2338/01-17 від 22 квітня 2019 року (а.с. 53), Носівської районної державної нотаріальної контори № 803/01-16 від 3 червня 2019 року (а.с. 63). Таким чином, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Абзацом 2 пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на день смерті проживала у [ADDRESS] . Разом із [PERSON] проживали спадкоємці першої черги за законом, а саме чоловік - [PERSON] та син - [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради № 14-28/35 від 1 березня 2019 року (а.с. 16; 18; 20). Таким чином, в силу ст. 549 ЦК УРСР [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, успадкували в рівних частинах: - належну їй 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] ; - належне їй на підставі сертифіката серії [NUMBER] право на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 15). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. З матеріалів справи (а.с. 59; зворот а.с. 59) вбачається, що: - 25 червня 2012 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті, і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON] ; - 21 вересня 2016 року [PERSON] склав заповіт, яким належні йому земельні ділянки площами 0,39 га, кадастровий номер [NUMBER] , та 2,61 га, кадастровий номер [NUMBER] , які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Володьководівицької сільської ради Носівського району Чернігівської області, заповів [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Таким чином, спадкування належної [PERSON] 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частини права на земельну частку (пай), яке було успадковане ним після смерті [PERSON] , здійснюється за заповітом від 25 червня 2012 року. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи № 266/2018 до майна померлого [PERSON] (а.с. 57-60). Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] належні йому 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] та 1/2 частину права на земельну частку (пай), яке було успадковане ним після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на частини спадкового житлового будинку та права на земельну частку (пай) у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на будинок та тим, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виготовлений у порушення вимог ст. 25 ЦК України, а саме виданий на ім`я [PERSON] після її смерті, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 191/02-31 від 19 лютого 2019 року та № 380/02-31 від 18 березня 2019 року (а.с. 40). З матеріалів справи вбачається, що позивачі зверталися до приватного нотаріуса Чуєнко Л.А., який згідно ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державним реєстратором, з метою реєстрації за собою права власності на належні їм, як членам колишнього колгоспного двору, по 1/6 частині вищезазначеного житлового будинку, але їм було відмовлено у зв`язку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням № 235/01-16 від 27 березня 2019 року (а.с. 38). У судовому засіданні встановлено, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 29-33). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів.

Outcome: approved