Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовною заявою, де просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]. Позов мотивують тим, що згідно договору міни від 26.11.1996 року, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за № 10171 та зареєстрованого в Олександрійському КМБТІ в реєстрі № 4793/39 ст.213 від 21.01.1997 року, вони набули право спільної власності на житловий будинок [ADDRESS] разом з [PERSON], який помер [INFO]. В 2003 році за їх згодою, в належному їм будинку, вони зареєстрували [PERSON], який є онуком [PERSON] та проживав з нею з 2004 по 2005 рік, а в 2006 році він зібрав свої речі та поїхав на заробітки в Росію. Відповідач їй телефонує, але добровільно знятись з реєстрації не бажає, в зв'язку з тим, що в будинку зареєстрований відповідач, вони несуть додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги, а також це порушує їх право на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним їм майном. Посилаються на ч.2 ст.405 ЦК України та просять з врахуванням того, що відповідач, як член сім'ї не користується спірним житлом понад один рік без поважних причин, визнати його втратившим право користування спірним будинком. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач на розгляд справи не явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що позов визнає. Суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності сторін з врахуванням поданих ними заяв та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено наступне. Позивачам на підставі договору міни від 26.11.1996 року, посвідченого нотаріально і зареєстрованого в реєстрі за № 10171 та зареєстрованого в Олександрійському КМБТІ в реєстрі №4793/39 ст.213 від 21.01.1997 року, на праві спільної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с.10). З позовної заяви вбачається, що відповідач за згодою позивачів, в даному будинку зареєстрований як внук (а.с.5), тобто як член сім'ї власника. Згідно позовної заяви, відповідач з моменту реєстрації, а саме з 24.10.2003 року по 2005 рік проживав там, а з січня 2006 року він фактично у спірному будинку не мешкає, особистих речей там не зберігає. Даний факт підтверджується актом від 25.02.2014 року, де зазначено, що [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає з 2006 року, його особистих речей там немає (а.с. 5, 6). З домової книги вбачається, що відповідач зареєстрований у спірному будинку за вищевказаною адресою. Зважаючи на цю обставину, позивачі вимушені сплачувати за нього всі комунальні платежі та нести витрати по утриманню будинку. Даних про те, що вони ведуть спільне господарство до суду не надано. Відповідач на розгляд справи не явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що позов визнає. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, судом встановлено, що з 24.10.2003 року відповідач зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] та ця обставина перешкоджає позивачам вільно, на свій розсуд, розпоряджатися належним їм на праві приватної власності будинком, відповідно до ст., ст. 319, 383 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч.2 ст. 16 ЦК України. Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116, 157 ЖК України, або ж в порядку ст.405 ч.2 ЦК України, згідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що після реєстрації відповідача в спірному житловому будинку, він фактично проживав там до 2006 року, перешкод в користуванні жилим приміщенням в даному будинку йому ніхто не чинив. Враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власниками житлового приміщення та відповідачем. З врахуванням поданої ним заяви, що позов визнає, суд вважає, що маються підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Реєстрація відповідача в помешканні за вищевказаною адресою, фактично перешкоджає позивачам в реалізації їх прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Outcome: approved