Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] 21.10.2014 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований в [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до домової книги в її будинку прописаний відповідач [PERSON], який з 2006 року за вищевказаною адресою не проживає. Відповідач в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає, тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з'явилася, направила до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягла та просила її позов задовольнити повністю. Суд, відповідно до ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе слухати справу у відсутність позивача, оскільки це передбачено чинним законодавством. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю і пояснив, що вісім років назад він залишив свою дружину і більше до неї не повертався. На житловий будинок не претендує та не заперечує проти того, щоб його було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Свідки: [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, підтвердили, що дійсно відповідач не проживає більше восьми років в будинку [ADDRESS], належний позивачці, і не користується житлом. Вислухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, враховуючи покази свідків, доводи позивача в обґрунтування позову та визнання позову відповідачем, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Дані відносини є житловими правовідносинами і регулюються нормами діючого Житлового кодексу Української РСР ст. 71, 72, 150, 157; ст. 317 ч.1, 319, 383, 386, 405 ЦК України; п. 11 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року із змінами, винесеними згідно з Постанови Пленуму ВСУ №2 від 10.03.89, №13 від 25.12.92, №15 від 25.05.98 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а отже і ставити на реєстрацію інших громадян за адресою власного помешкання. За умови тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців, а у разі виникнення спору визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, проводиться в судовому порядку. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст. 107 ЖК Української РСР. У судовому засіданні встановлено, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Новотроїцького районного нотаріального округу [PERSON] 25.07.1998 року (а.с. 8-10), факт належності на праві приватної власності позивачці [PERSON] будинку [ADDRESS]. Факт реєстрації відповідача [PERSON], згідно домової книги (а.с. 11) та факт його не проживання в житловому будинку позивача понад восьми років, що підтверджується показами свідків, але всупереч встановленому законом порядку відповідач [PERSON] не подав заяви, у добровільному порядку, до Новотроїцького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Херсонській області про зняття його з реєстрації за адресою вулиця Дімітрова будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР за громадянами тимчасово, понад шість місяців, відсутніми зберігається жиле приміщення, якщо ця відсутність відбулася з поважної причини. Відповідач [PERSON] майже вісім років не користуються жилим приміщенням, що належить позивачу, та проживає в іншому місці і цей факт підтверджується поясненнями відповідача та показами свідків. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, суд може визнати особу, що втратила право користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи в житловому приміщенні понад встановлені строки. Таким чином суд вважає, що відповідача доцільно визнати особою, такою що втратила право користування житловим приміщенням та який підлягає зняттю з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довела в суді факт належності їй житлового приміщення, а саме будинку [ADDRESS] та факт не проживання відповідача біля восьми років, а отже понад встановлений законом шестимісячний строк. Тому є підстави для задоволення позову і визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Оскільки позов задоволений повністю, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати в сумі 243,60 гривень віднести за рахунок відповідача і стягнути на користь позивача. На підставі ст. 71, 72, 150, 157 ЖК Української РСР; ст. 317 ч.1, 319, 383, 386, 405 ЦК України; п. 11 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року із змінами, винесеними згідно з Постанови Пленуму ВСУ №2 від 10.03.89, №13 від 25.12.92, №15 від 25.05.98 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»; ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і

Outcome: approved