Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із вимогами до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), [PERSON] і просять визнати недійсним Акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 15 грудня 1993 року, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,04 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель [ADDRESS] , виданого [PERSON] та зареєстрований Київським міським управлінням земельних ресурсів 01.06.2000р. за №82-2-00580, витребувати у [PERSON] з незаконного володіння земельну ділянку орієнтованою площею 0,0059га на якій знаходиться нерухоме майно [PERSON]( капітальний гараж) по [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . Зазначений будинок знаходиться на земельній ділянці, яка була зареєстрована за землекористувачем на [ADDRESS], площею 873кв.м. на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 01.11.1955р. №1434 «Про висновки обміру земель в забудованих кварталах Печерського, Дарницького, Жовтневого, Сталінського, Подільського , Кагановичського районів». Відповідно до останнього технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], який виданий 26.01.2007р., площа земельної ділянки, на якій знаходиться зазначений житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами, складає 873 кв.м. Для виконання робіт по складанню плану конкретного користування земельною ділянкою позивачі уклали договір із ПП «Геос», що має ліцензію на проведення таких робіт. Під час виконання зазначених робіт виявилось, що земельна ділянка на який розташований будинок [ADDRESS], на сьогоднішній день має загальну площу 0,08134 га, тобто менше на близько 59 кв. м. Також було встановлено, що земельна ділянка площею 59 кв. м., на який розташований гараж позначений літерою Д та яка з 1955 року закріплена за домоволодінням [ADDRESS] і на сьогоднішній день знаходиться у власності [PERSON] була приватизована [PERSON] у 1997-2000роках. Позивачі зазначають про те, що [PERSON] була приватизована земельна ділянка площею близько 59 кв. м., яка не перебувала у її користуванні , та на якій знаходиться майно (капітальний гараж) позивача [PERSON] Оскільки земельна ділянка на момент її отримання [PERSON] у власність, перебувала у користуванні позивача [PERSON], то така передача без її вилучення з користування останньої є незаконною та недійсною. Крім того, позивачі наполягали на тому, що жодних меж [PERSON] як суміжний землекористувач не погоджувала з [PERSON] Під час судового розгляду позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилались на викладені обставини у позові та у заяві про збільшення позовних вимог від 30.01.2014р. , просили їх вимоги задовольнити. Під час надання пояснень позивач [PERSON] зазначала про те, що за час життя [PERSON] вона дозволяла йому використовувати частину земельної ділянки , яка знаходилась у її користуванні. Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) направив свої заперечення по суті порушеного питання, в яких зазначав про безпідставність вимог позивачів , вказуючи на наступне. Право власності [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,04га було передано відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.02.1998р. №327, на підставі якого було зареєстровано державний акт від 01.06.2000р. за №82-2-00530. В подальшому відповідачу [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було видано та зареєстровано державний акт від 30.11.2005р. за № 02-7-00897. В даний час діють положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких Департамент земельних ресурсів не наділений повноваженнями щодо ведення державного земельного кадастру, державної реєстрації прав власності, користування земельною ділянкою, та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, вказуючи на те, що доводи позивачів є надуманими. Суд вислухавши пояснення позивачів [PERSON], [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Під час судового розгляду встановлено наступні обставини. Рішенням №1434 виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 01.11.1955р. було зареєстровано за землекористувачами в кварталі 2723 Печерського району [ADDRESS] - 800 кв. м. залишенням в тимчасовому користуванні 73 кв. м. ; за будинком 4 - 800 кв. м. Позивач [PERSON] і позивач [PERSON] є співвласниками у рівних частках житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованими на земельній ділянці площею 0,08134 га код ділянки 82:133:009 та 82:133:010. Позивач [PERSON] є власником 1/2 частини будинку відповідно до договору купівлі-продажу від 26 листопада 1979 року, що розташована на земельній ділянці розміром 800 кв. м. Позивач [PERSON] є власником 1/2 частини будинку відповідно до договору купівлі-продажу від 22 серпня 2013 року , відчужувана частина будинку розташована на території земельної ділянки площею, 0 036га, код ділянки 82:133:009. 18 вересня 2013 року між позивачами укладено договір конкретного користування майном, що перебуває у спільній частковій власності , згідно якого та складеного плану загальна площа земельної ділянки становить 0,08134, відповідно у користуванні кожного з позивачів [PERSON] та [PERSON] 0,04067га. Із наданих матеріалів кадастрової справи видно, що [PERSON] 15 лютого 1957 року придбав 2/5 частини будинковолодіння, що знаходиться у [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці мірою 800 кв. м. 15 грудня 1993 року на виконання рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 17.02.1992р. «Про проведення в м. Києві інвентаризації земель і ведення державного земельного кадастру» було складено акт встановлення існуючих зовнішніх меж земельної ділянки в натурі . Згідно зазначеного акту було проведено встановлення в натурі існуючих меж земельної ділянки гр.. [PERSON] , що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Суміжними землекористувачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ніяких претензій при встановленні існуючих меж землекористування не заявлено. Згідно плану встановлених меж земельної ділянки 8213311 ([PERSON]) розмір останньої склав 399,77кв. м. Вказаний акт містить підпис землекористувача [PERSON] 29 травня 1997 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Згідно технічного паспорту складеного 29 листопада 1996 року розмір земельної ділянки по [ADDRESS] склав 865 кв. м. ( 800 +65). 12 грудня 1997 року [PERSON] звернулась до Київської міської державної адміністрації з питання безоплатної передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,04 га для обслуговування 2/5 жилого будинку та господарських будівель , розташованих в [ADDRESS] У зв'язку з цим було підготовлено висновок до проекту розпорядження Київської міської державної адміністрації щодо передачі у приватну власність гр.. [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS]. Після чого було перенесено у натуру (на місцевості) зовнішніх меж земельної ділянки , згідно розпорядження №327 від 17.02.1998р. для обслуговування житлового будинку та господарських будівель на [ADDRESS] . Згідно цього ж розпорядження [PERSON] 01 червня 2000 року було видано державний акт на право приватної власності на землю, який було зареєстровано відповідно до встановленого порядку. 16 вересня 2005 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку площею 0,04га, яка розташована на території [ADDRESS]. У зв'язку з цим [PERSON] 30 листопада 2005 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку. Згідно ст. 388 ЦК України Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр»відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Зміна вимог державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів щодо показників точності або способів її визначення, зміна геодезичної або картографічної основи Державного земельного кадастру (у тому числі систем координат), що використовувалися для його ведення, не є підставою для визнання відомостей Державного земельного кадастру такими, що підлягають уточненню, якщо на момент їх внесення вони відповідали державним стандартам, нормам та правилам, технічним регламентам. В контексті ст. 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр»відомості Державного земельного кадастру можуть бути визнані такими, що підлягають уточненню, якщо на момент їх внесення вони не відповідали державним стандартам, нормам та правилам, технічним регламентам. Відповідно до абзацу 3 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв'язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки територіальні органи центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів письмово безоплатно повідомляють власників (користувачів) земельних ділянок. Отже Законом передбачено, що у разі виявлення помилок у кадастровій документації, такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Відповідно до п. 2.2. «Положення по земельно-кадастровій інвентаризації земель населених пунктів», затвердженого Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 26.08.1997 року за №85 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 21 жовтня 1997 року за №522/2326 (далі Положення) до відання виконавчих органів міських, селищних та сільських рад належить: затвердження технічних завдань на проведення робіт по інвентаризації земель; встановлення порядку, обсягу, черговості та строків проведення робіт по інвентаризації земель; погодження результатів закінченої інвентаризації в цілому і подання їх на затвердження відповідним радам. Виконавцями робіт по інвентаризації земель є госпрозрахункові підрозділи при міських управліннях та районних відділах земельних ресурсів або інші організації, які мають дозволи (ліцензії) на здійснення топографо-геодезичних та землевпорядних робіт (далі - підрядчик) ( п. 3.1. Положення). Згідно з 5.3 Положення документацію щодо інвентаризації земель підрядчик подає до міського управління, районного відділу земельних ресурсів. Як передбачено п. 5.8. Положення по кожному мікрорайону, кварталу (масиву) населеного пункту формується документація, яка поповнюється необхідними документами в міру виконання додаткових вишукувальних робіт. Відповідно до п. 5.4. Положення міське управління, районний відділ земельних ресурсів розглядає подану документацію і у випадку позитивного висновку готує проект рішення відповідної ради про затвердження матеріалів інвентаризації для всіх землекористувачів (власників землі) даного кварталу. У разі прийняття негативного висновку управління, відділ земельних ресурсів повертає документацію на доопрацювання. Згідно з ст. 97 Земельного кодексу Української РСР державний земельний кадастр містить систему необхідних відомостей і документів про правовий режим земель, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, за категоріями земель, про якісну характеристику і народногосподарську цінність земель. Як передбачено ст. 98 Земельного кодексу Української РСР, ведення державного земельного кадастру забезпечується проведенням топографо-геодезичних, картографічних, грунтових, геоботанічних та інших обстежень і розвідувань, реєстрацією землеволодінь та землекористувань і договорів на оренду землі, обліком кількості та якості земель, бонітуванням та економічною оцінкою земель. Державний земельний кадастр ведеться за рахунок коштів державного, республіканського (Республіки Крим) і місцевих бюджетів. Порядок ведення державного земельного кадастру встановлюється Кабінетом Міністрів України. Під час судового розгляду встановлено, що в грудні 1993 року було проведено інвентаризацію земель та встановлено існуючи зовнішні межі земельних ділянок в натурі. 17 лютого 1998 року розпорядженням КМДА було передано, в тому числі [PERSON] у власність земельні ділянки, що знаходяться у їх користуванні. В подальшому під час приватизації [PERSON] земельної ділянки площею 0,04 га були перевірені та прийняті виконані геодезичні роботи по перенесенню зовнішніх меж земельної ділянки, та перенесені в натуру зовнішні межі земельної ділянки та здано на збереження, а [PERSON] прийняла їх на збереження ( каталог кутів зовнішніх меж землекористування код 82133011). Встановлені обставини свідчать про відсутність обгрунтованих доводів на підтвердження вимог позивачів. Так, судом не встановлено обгрунтованих підстав для визнання недійсним акту від 15 грудня 1993 року, що був складений на виконання рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 17.02.1992р. Доводи позивачів про те, що підпис на акті не [PERSON], оскільки її прізвище в той час було [PERSON] , не доведено належними доказами. Підстави для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку виданого [PERSON] - відсутні, оскільки акт було видано відповідно до встановлего порядку на підставі розпорядження КМДА про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок. Посилання позивачів на застосування ст. 388 ЦК України є безпідставним, оскільки в судовому засіданні не було встановлено, що з володіння позивачів вибуло майно , що їм належало, не з їхньої волі іншим шляхом. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed