Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, де просять зобовязати відповідача звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, ? частину земельної ділянки від загальної площі 6,76 га з кадастровим номером 6525485000:05:002:0005, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, а також стягнути з відповідача на їхню користь в рівних частинах 14298 гривень 83 копійки в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки. У судовому засіданні позивачі подали заяву про залишення позову без розгляду, яку суд задовольнив. Представник відповідача позов не визнав і подав зустрічну позовну заяву про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 05 січня 2007 року, яку просив задовольнити. Позивачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] зустрічний позов визнали у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, що повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Частиною 6 статті 33 закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Судом установлено, що 05 січня 2007 року між [PERSON] (орендодавець) та приватним підприємством «Багатогалузева фірма «Таврія» (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки строком на пять років, тобто до 05 січня 2012 року. Цей договір виконувався сторонами протягом строку його дії. Після 05 січня 2012 року приватне підприємство «БФ «Таврія» продовжило використання спірної земельної ділянки, оскільки з боку орендодавця не надійшло заперечень щодо подальшого користування землею. 15 травня 2012 року орендодавець [PERSON] помер. З часу його смерті приватне підприємство «БФ «Таврія» продовжує користуватися земельною ділянкою, сплачуючи кожного року спадкоємцям померлого [PERSON] та [PERSON] орендну плату. Спадкоємці орендодавця за період з травня 2012 року по теперішній час питання про розірвання зазначеного договору оренди землі не ставили. Виходячи з аналізу статей 7,31,32 Закону України «Про оренду землі», договору оренди землі від 05 січня 2007 року смерть орендодавця [PERSON] не є підставою для автоматичного припинення договору оренди земельної ділянки. Тобто, після смерті власника земельної ділянки договір оренди землі зберігає свою силу як для орендаря, так і для майбутніх власників спадкоємців. Частиною 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Як вбачається з договору оренди від 05 січня 2007 року, зокрема розділу «Зміна умов договору і припинення його дії» - інших обставин не передбачено. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги приватного підприємства «Багатогалузева фірма «Таврія» слід задовольнити.

Outcome: approved