Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивачка 24.07.2015р. звернулася в суд з позовом до відповідачки про стягнення боргу. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що між [PERSON] та відповідачкою були укладені договори купівлі-продажу №2509/7 від 25.09.2007р. та №3009/7 від 30.09.2007р. 19.09.2014р. був укладений договір доручення №1909 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та нею, позивачкою, відповідно до якого вона за дорученням і за рахунок довірителя зобов»язується вчинити дії, пов»язані із продажем видавничої продукції. На основі додатку №2 до договору доручення вона, позивач, бере на себе виконання зобов»язань по проведенню розрахунків з контрагентами, у даному випадку- із відповідачкою. Відповідно до договорів купівлі-продажу оплата за товар повинна здійснюватися покупцем- відповідачкою протягом 90календарних днів після закінчення місяця, в якому він був отриманий. Факт поставки продукції, а також її перелік підтверджується видатковими накладними, підписаними сторонами, на загальну суму 9130,85грн. Відповідачка частково розрахувалася за дану продукцію на суму 7374,19грн. Вимоги, викладені у досудовій претензії від 20.10.2014р. про відшкодування заборгованості та виконання умов договору з оплати за поставлений товар відповідачем до уваги взяті не були. Станом на 15.04.2015р. заборгованість складає 11297,95грн., з яких: 7374.19грн.- сума основного боргу, 2011,93грн.- пеня, 436,99грн.- 3% річних від простроченої суми, 1474,84грн.-штраф. Просила стягнути з відповідачки суму боргу та судові витрати. Позивач у судове засідання не з»явився, у поданому суду клопотанні просила справу розглянути у її відсутності та відсутності представника, позов підтримали, просили його задовільнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що у його довірительки з позивачкою жодних цивільних чи господарських відносин не має, крім того борг погашено згідно квитанції ще у 2013р. Просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] були укладені договори купівлі-продажу видавничої продукції-книг №2509/7 від 25.09.2007р. та №3009/7 від 30.09.2007р.(а.с.9-14). 19.09.2014р. був укладений договір доручення №1909 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та позивачкою [PERSON], відповідно до якого остання за дорученням і за рахунок довірителя зобов»язується вчинити дії, пов»язані із продажем видавничої продукції.(а.с.20-21). На основі додатку №2 до договору доручення позивачка взяла на себе виконання зобов»язань по проведенню розрахунків з контрагентами, зокрема із відповідачкою.(а.с.22). Факт поставки продукції підтверджується видатковими накладними на загальну суму 9130,85грн.(а.с.15-19). Як вбачається із матеріалів справи відповідачка відповідно до квитанцій від 22.03.2013р. та 24.04.2013р. сплатила [PERSON] частину коштів в сумі 1756,66грн.(а.с.23-24). Крім того, із наданої суду копії квитанції від 24.04.2013р. відповідачка сплатила решту частину боргу в сумі 6925грн.(а.с.55). Тому суд вважає, що борг відповідачкою на даний час погашено ще у 2013р., а нарахування позивачкою у 2014р. штрафу, пені та 3% річних є безпідставним. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 525, 526, 530, 549,552, 611, 624, 625, 629 ЦК України,

Outcome: dismissed