Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, який був нею уточнений, в обґрунтування якого зазначила, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 грудня 2008 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Протягом останнього часу вони з відповідачем припинили сімейні відносини і не проживають разом із-за виниклих між ними непорозумінь з питань сімейного життя. Син залишився проживати з нею за її місцем проживання. Відповідач проживає окремо. Піклуючись про здоров,я, розвиток своєї дитини та маючи певні можливості, вона бажає вивозити сина на тимчасовий відпочинок та оздоровлення за кордон. Протягом останніх півроку вона намагалася одержати від відповідача дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за межі України, але відповідач відмовляє в надані такої згоди навіть не мотивуючи своєї відмови. Вважає, що неможливість отримання письмової згоди відповідача на виїзд сина за межі України без супроводу батька тягне порушення її прав та прав сина, оскільки це не суперечить інтересам дитини і не порушує прав відповідача як батька дитини. Вважає, що поїздки за кордон на відпочинок позитивно вплинуть на розширення світогляду дитини, покращить фізичний та духовний розвиток, що призведе до покращення її стану здоров,я. Просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації неповнолітньому сину [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] в супроводі матері [PERSON] строком на два роки з дня набранням рішенням законної сили . Позивачка в судове засідання не зявилась, надала письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, на позові наполягає. Також в заяві позивачкою зазначено, що отримання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України до Російської Федерації викликано тим, що в зазначеній країні проживають їх родичі, які кличуть її з дитиною в гості, а також оздоровленням дитини. Відповідач та його представник [PERSON] в судове засідання не з,явились, від представника відповідача надійшла заява, в якій зазначено, що просить ухвалити рішення на розсуд суду та розглянути справу у відсутність відповідача. Третя особа - Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради в особі представника [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечує, про що надала письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.12.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). 13 липня 2010 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження.(а.с.7). В позовній заяві позивач зазначає, що має можливість виїхати за кордон на відпочинок до родичів з метою оздоровлення дитини, проте не може отримати згоду на поїздку у відповідача, тому вона вимушена звернутись з даним позовом до суду. Як встановлено у судовому засіданні, позивач має намір організувати для неповнолітнього сина поїздки до Російської Федерації, де проживають їх родичі, для відпочинку та оздоровлення дитини, що не заборонено діючим законодавством. Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.313 ЦПК України\~фізична особа має право на свободу пересування, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними; фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України та в,їзду в Україну громадян України»\~Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього\~Закону\~та інших законів України. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які не момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України»\~виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до статей 3, 6 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виховання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до статей 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що неможливість отримання у відповідача письмової згоди чи відмови на виїзд неповнолітнього сина за межі України без супроводу батька призводить до порушення прав позивача та їх неповнолітньої дитини. Також, на думку суду, тимчасовий виїзд дитини з матір'ю за межі України за кордон не суперечить інтересам дитини і не порушує прав відповідача як батька дитини, при цьому суд насамперед виходить з інтересів неповнолітнього сина та вважає, що поїздки за кордон на відпочинок позитивно вплинуть на розширення світогляду дитини, зможуть покращити її фізичний та духовний розвиток, призведуть до покращення стану здоров'я дитини. За таких обставин вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька підлягають задоволенню, як такі, що ґрунтуються на законі, підтверджені встановленими обставинами та перевірені наданими доказами. На підставі викладеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved