Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що вони (позивачі) є власниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 10.12.2004 року, в якому зареєстрована відповідач [PERSON] , яка фактично з дня реєстрації, а саме: з січня 1996 року, в зазначеному будинку не проживає. Також позивачі зазначили, що через небажання відповідача знятися з реєстрації за зазначеною адресою, вони змушені нести додаткові витрати, при цьому зазначена обставина (факт реєстрації відповідача за зазначеною вище адресою) впливає на оформлення ними (позивачами) субсидії за житлово-комунальні послуги. З огляду на викладене вище та з посиланням на ст. 405 ЦК України, ст. ст. 316, 318, 319, 321 ЦК України позивачі [PERSON] та [PERSON] просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ухвали суду від 20.03.2019 року про відкриття провадження на підставі\~ст. 19 ЦПК України\~розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом в судове засідання учасників справи. Крім того, учасники справи повідомлені судом про дату, час та місце судового засідання, при цьому позивачі [PERSON] та [PERSON] надали до суду заяви, зареєстровані в суді за вх. № № 11635, 11634 від 13 травня 2019 року відповідно, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили позов задовольнити. Розгляд справи здійснити за їх відсутності в судовому засіданні Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася судом належним чином. Заяви, клопотання, відзив на позов, - відсутні. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулися позивачі, виходячи з положень ст.\~12\~та ст.\~13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачам на підставі договору дарування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 10 грудня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Кіровоградської державної нотаріальної контори Тєрєховою С.В., зареєстровано в реєстрі за № 3-2777, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під номером [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності (по 1/2 частці кожному). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 6448037 від 08.02.2005 року право приватної спільної часткової власності на будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (1/2 частки), [PERSON] (1/2 частки) на підставі договору дарування /3-2777/ 10.12.2004 / посвідченого Першою Кіровоградською державною нотаріальною конторою, номер запису: 16808, в книзі: 90. Відповідно до довідки квартального комітету № 18 Подільського району м. Кропивницький від 05.03.2019 року № 151 [PERSON] , 1938 р.н. дійсно проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним зареєстрована та проживає дружина [PERSON] , 1941 р.н. Крім того, згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 18.03.2019 року місце проживання [PERSON] , [INFO] , з 13.01.1996 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Поряд з цим, відповідно до акта про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 05 березня 2019 року, складеного за участю [PERSON] , прож. за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , прож. за адресою: [ADDRESS] , засвідченого головою квартального комітету [ADDRESS] Подільської районної [ADDRESS] . Кропивницькому ради [PERSON] , за яким (актом) встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 13.01.1996 року за адресою: [ADDRESS] та не проживає за вказаною адресою з січня 1996 року, ніякої участі в утриманні та поліпшенні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали їй, за вказаною адресою, немає. Права власності на майно в неї також не має. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що пред`являючи позов, позивачі [PERSON] та [PERSON] посилалися на те, що відповідач [PERSON] не проживає в належному їм на праві приватної спільної часткової власності будинку, в якому відповідач зареєстрована, без поважної причини більше одного року, а також на те, що відповідач не є членом їх (позивачів) сім`ї, та її реєстрація в належному їм будинку порушує їх право власності. Конституція України\~встановила основні засади права власності.\~Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу,\~ст. 47 Конституції України\~проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4\~ст. 156 ЖК України\~до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім`ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON] , яка набула права користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] , який належить на праві приватної спільної часткової власності позивачам [PERSON] та [PERSON] , не проживає в зазначеному будинку з 13 січня 1996 року, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендувала на користування зазначеним будинком, або ж намагалася вселитися в домоволодіння, або ж відсутня в будинку за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивачів [PERSON] та [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] , при цьому судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача такою, що втратила право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, понесені позивачами, які складаються з судового збору в загальному розмірі 768 грн. 40 коп., стягнути з відповідача на користь позивачів в розмірі по 384,20 грн. кожному. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved