overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

позивачка [PERSON] 24 листопада 2015 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 18 липня 2009 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя у сторін не склалось, в зв'язку з тим, що у них часто виникали сварки, які привели до втрати між ними почуття взаєморозуміння та поваги один до одного. В травні 2010 року вони припинили шлюбні відносини, і в теперішній час мешкають за різними адресами. Сторони не ведуть спільного господарства, не мешкають разом з травня 2010 року. Позивач вважає, що шлюб зберегти неможливо, просить розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву із клопотання розглядати справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В даному судовому засіданні, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18 липня 2009 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 164 (а.с 5 ). Від шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. У відповідності зі ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що у сторін різні погляди на життя, на підставі чого виникають непорозуміння. Між сторонами втрачено почуття поваги та любові. Сторони не ведуть спільного господарства, не мешкають разом з травня 2010 року. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Таким чином, позов задоволено повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] 24 листопада 2016 року звернулася до суду із вказаним позовом, у якій зазначала, що з 03 червня 2006 року сторони перебуваютьу зареєстрованому шлюбі та мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Мотивуючи тим, що причиною розпаду сімї стали розбіжність поглядів, відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя, що зумовило втрату почуття взаємної довіри, любові та поваги, в звязку з чим збереження сімї неможливе, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишивши їй шлюбне прізвище. Сторони в судове засідання не зявились, направили до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивачка позовні вимоги підтримала, відповідач позовні вимоги визнав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони вступили в зареєстрований шлюб 03.06.2006 року та мають малолітню [PERSON], [INFO]. Зважаючи на те, що подружжя в подальшому не має наміру зберігати подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх малолітньої дитини, тому вказані обставини відповідно до ст.112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо залишення за нею присвоєного після укладення шлюбу прізвища підлягають задоволенню. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] 24 лютого 2015 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Свої вимоги мотивувала тим, що з 8 червня 2013 року перебуває в шлюбі з відповідачем, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ромни реєстраційної служби Роменського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 102. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, спільне життя не склалося. Між ними постійно виникали суперечки та непорозуміння, внаслідок яких їх сімя розпалась і відновити її неможливо. З 8 січня 2015 року разом не проживають, шлюбні відносини між ними фактично припинені. В судовому засіданні позивачка на задоволенні позову наполягала, оскільки вона з відповідачем не примирилася. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони не помирилися і його дружина повідомила, що після розірвання шлюбу він не буде бачитися з дитиною. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що сторони дійсно перебувають у зареєстрованому шлюбі з 8 червня 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя в них не склалося. Примирення між ними стало неможливим, шлюбні відносини фактично припинені, проживають окремо. Сторонам ухвалами суду від 03.04.2015 року і від 03.07.2015 року надавався строк на примирення в загальному на шість місяців. Але вони не примирилися за цей час, про що свідчить наполягання позивачки на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя і якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам хоча б одного з них, то суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що відповідно до встановлених судом доказів збереження шлюбу суперечать інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] 25.01.2021 р. звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 21.01.2006 року вона зареєструвала з відповідачем шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 20. Від даного шлюбу у них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що сімейне життя у них не склалося, через відсутність взаєморозуміння і різні погляди на життя, що в кінцевому призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Просить позов задовольнити та розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала, пояснила, що вони з чоловіком не можуть знайти спільної мови, тривають постійні суперечки, від грудня минулого року сімейних відносин не підтримують. Просила розірвати шлюб, судові витрати залишити за нею. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову, оскільки не вбачає за можливим збеження даного шлюбу. Суд заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Встановлено, що між позивачкою [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб 21 січня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 20, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.8). У даному шлюбі у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно до ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони подружніх відносин не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує. Оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, суд вважає, що шлюб слід розірвати, судові витрати по справі віднести на рахунок позивача. На підставі наведеного, відповідно до ст. 110, 112, СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] 25.02.2015р. звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право на отримання у власність земельних ділянок в порядку спадкування за законом, яке належало [PERSON]: земельна ділянка пашні, площею 7,7306 га, кадастровий номер 2324810100:13:0040081; земельна ділянка сіножаті, площею 1,1970 га, кадастровий номер 2324810100:12:001:0120; земельна ділянка пасовищ, площею 0,5403 га, кадастровий номер 2324810100:13:001:0135, що розташовані на території Приморської міської ради Запорізької області. В суд сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності: позивачка на позові наполягає, інші учасники проти позову заперечень не мають. Тому суд розглядає справу без участі сторін та без технічної фіксації. Вивчивши докази по справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. Так, за свідоцтвом про смерть [PERSON] помер 23.12.2009р. в с.Підспір`я Приморського району Запорізької області (а.с. 10). Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19.02.1966р. (а.с. 11). Згідно витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки [PERSON]: 1,0000 га сіножаті, 1,0000 га рілля, 0,5403 га пасовища (а.с. 6-8). Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 21.11.2012р. в задоволенні позову [PERSON] про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], в порядку спадкування за законом відмовлено за безпідставністю, так як вона прийняла спадщину за законом (а.с. 13). За довідкою Приморської державної нотаріальної контори, [PERSON] є спадкоємцем після [PERSON], який помер 23.12.2009р., прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ (а.с. 14). За довідкою відділу Держземагенства у Примоському районі від 14.07.15р., вказані земельні ділянки виділено [PERSON], проте ним не оформлені за життя ( а.с. 47). За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст.1225 ЦК України право на оформлення власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах. З викладеного вбачається, що дійсно [PERSON] є спадкоємицею [PERSON], за законом. Підставою позову стало те, що за розпорядженням Приморської РДА № 798 від 04.11.09р. виділено в натурі із земель ДП СП «Надія» земельні ділянки та передано у власність членами цього підприємства та пенсіонерам з їх складу, до якого включено [PERSON] ( а.с. 25-28). Проте, у встановленому порядку, передбаченому в ст. 126 ЗК, [PERSON] за життя право власності не встиг оформити. За ст. 125 ЗК у нього право власності на земельні ділянки не виникло, але право на їх отримання є успадкованим. На підставі цього суд вважає позов таким, що може бути задоволено. Питання відшкодування судового збору позивачем не висунуто і судом не розглядається.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

позивачка - [PERSON], 25.02.2016 року звернулася до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку. В обгрунтування своїх вимог в заяві вказує, що їй видано Державний акт на право власності на земельну ділянку та Витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01 квітня 2015 року. Однак, у вказаних документах її прізвище зазначено [PERSON], хоча згідно паспорта її прізвище правильно [PERSON]. В зв'язку з розбіжностями в написанні прізвища вона не може реалізувати своє право власності, хоча рішенням суду від 10 липня 2015 року і було встановлено факт належності державного акту від 12.03.2004 року та витягу з державного земельного кадастру від 01.04.2015 року їй, тому звернулась до суду з наведеним позовом. В судове засідання сторони не з»явились, надали до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність. Як видно з витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.04.2015 року власником земельної ділянки на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] являється [PERSON]. Згідно зазначеного витягу особу засвідчено, згідно паспорту серії [NUMBER] а.с.6-9). Однак, з паспорту заявника серії [NUMBER] видно, що її правильне прізвище [PERSON] (а.с.11). Дана помилка є перепоною для реалізації права власності позивачкою. Відповідно до ст.28 ЦК України (ім'я фізичної особи) фізична особа набуває прав та обов'язків і здійснює їх під своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по- батькові. Відповідно до ч.3 ст.294 ЦК України у разі перекручення імені фізичної особи воно має бути виправлене. Якщо перекручення імені було здійснене у документі, такий документ підлягає заміні. Як встановлено в судовому засіданні виправлення в державному акті та витягу з Державного земельного кадастру не допускаються. Позовні вимоги, також, підтверджуються: копією рішення суду від 10 липня 2015 року, згідно якого було встановлено факт належності державного акту та витягу з державного земельного кадастру від 01.04.2015 року позивачці [PERSON] Проаналізувавши всі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги доказані, обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю згідно ст.ст. 15, 16, 373, 374 та 392 ЦК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] 25.03.2014р. звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 08.09.2001р. відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 62. В суді позивачка на позові наполягає та просить задовольнити його, пояснила, що не має наміру продовжувати шлюбні відносини з відповідачем. Відповідач не заперечує. За правилами ст.ст.130, 174 ЦПК України суд розглядає справу у попередньому засіданні. Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. Так, сторони уклали шлюб 08.09.2001р., який було зареєстровано відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 62, відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 8). За свідоцтвом про народження, від шлюбу у них є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO] народження (а.с. 9). Між сторонами перервані сімейно-шлюбні відносини, бажання до примирення у сторін немає. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Суд вважає, що збереження шлюбу не буде відповідати інтересам сторін. Згідно ст. 111 СК України, суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони не бажають продовжувати сімейно-шлюбні відносини. На вказаних підставах суд вважає позов обґрунтованим і таким що підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки не змінюється. Спір про розподіл майна та проживання дитини відсутній.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] 25.03.2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину. В заяві вказала, що з 1996 року вона з відповідачем перебувала в шлюбі. Від цього шлюбу в них народилася донька [PERSON], [INFO] В 2001 році шлюб між ними розірвано. З 01.09.2014 р. донька [PERSON] є студенткою Кременчуцького медичного коледжу ім. В.І.Литвиненка, навчається та проживає в м. Кременчуці. На даний час є студенткою 2-го курсу відділення «Сестринська справа». Термін навчання з 01.09.2014 р. по 30.06.2017 р. Враховуючи, що позивачка перебуває у скрутному матеріальному становищі, а донька потребує матеріальної допомоги, прохала стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною 23-х років. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач заперечував проти стягнення з нього аліментів в твердій грошовій формі в сумі 500 грн., та прохав врахувати наявність іншої сім'ї та перебування на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO] , наявність боргу по аліментах в сумі 1568,56 грн., перебування матері пенсійного віку на утриманні та проживання [PERSON] в м. Кременчуці і її безкоштовне навчання. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав. Судом встановлено, що з 1996 року сторони перебували в шлюбі. Від цього шлюбу в них народилася донька [PERSON], [INFO] В 2001 році шлюб між ними розірвано. З 01.09.2014 р. донька [PERSON] є студенткою Кременчуцького медичного коледжу ім. В.І.Литвиненка, навчається та проживає в м. Кременчуці. На даний час є студенткою 2-го курсу відділення «Сестринська справа». Термін навчання з 01.09.2014 р. по 30.06.2017 р. Донька перебуває на утриманні матері та потребує значної матеріальної допомоги. Відповідач відмовляється у добровільному порядку приймати участь в її утриманні після досягнення 18 років. Відповідно до ст. 181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що в твердій сумі аліменти не підлягають стягненню, оскільки відповідач має не мінливий заробіток, а постійний. Аліменти необхідно стягнути в розмірі 1/ 4 частини заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 25.03.2015 року і до закінчення навчання до 30.06.2017 р.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

\~ Позивачка [PERSON] 25.03.2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1977 року . Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. В лютому 2014 року шлюбні відносини між подружжям припинені через протилежні погляди на сімейне життя , наявність непорозумінь які приводили до сварок. Внаслідок цих обставин сторони втратили почуття кохання один до одного, у теперішній час мешкають окремо і тому позивачка вважає що зберегти родинні стосунки є неможливим і тому просить суд розірвати шлюб , укладений між нею та відповідачем оскільки у теперішній час він носить лише формальний характер . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій на позовних вимогах наполягає, просить позов задовольнити, шлюб розірвати, справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову, тобто визнав позовні вимоги та просив справу розглянути за його відсутності. Згідно ст. 174 ч.4 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Під час розгляду справи судом встановлено, що шлюб між сторонами було зареєстровано 18.09.1977 року Михайлівським сільським бюро ЗАГС Тульчинського району Вінницької області про що зроблено відповідний актовий запис № 6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб VІ-СР № 598679. На час розгляду справи сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] 25.03.2016р. подала в суд позовну заяву до відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліментів в свою користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дочкою повноліття. В позовній заяві позивачка зазначає, що з відповідачем по справі зареєструвала шлюб у Савинській селищній раді Балаклійського р-ну Харківської області. Від даного шлюбу у подружжя народилася дочка [PERSON], 2003р.н. Вони однією сім?єю не проживають, відповідач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, відповідач працює і має можливість надавати допомогу дитині. Позивач в судове засідання не з?явилася, однак подала суду письмову заяву, в якій просить суд дану цивільну справу розглядати у її відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з?явився, однак подав суду письмову заяву, в якій просить суд дану цивільну справу розглядати у його відсутності, просить позов [PERSON] задовольнити. Суд розглянув справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги вимоги ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття, враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд рахує, що позов підлягає до задоволення і з відповідача слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання дочки у розмірі1/4 від суми сукупного доходу батька, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду із позовною заявою і до досягнення дочкою повноліття.

Outcome: approved