Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким усунути їй перешкоди у користуванні присадибною земельною ділянкою за адресою вул. Б. Хмельницького,8а в с. Кадубівці Заставнівського району Чернівецькою області, зобовязавши відповідача [PERSON] повернути у її користування самовільно зайняту ним частину земельної ділянки, площею 0,0009 га, вчинене ним шляхом демонтування межового знаку у вигляді металевої труби із огороджувальною металевою сіткою і використання цієї землі для розширення ґрунтової дороги для проїзду у двір свого господарства по вул. Б.Хмельницького, 6 с. Кадубівці Заставнівського району Чернівецької області, а також зобовязати відповідача встановити на межі присадибної ділянки зі сторони ґрунтової дороги, що знаходиться в її користуванні за вказаною адресою демонтований ним межовий знак з металевої труби і огороджувальну сітку на відстані 2.0 м від нижнього лівого межового знаку земельної ділянки [PERSON] в сторону ґрунтової дороги по вул. Б.Хмельницького в с. Кадубівці Заставнівського району. Крім цього просить також стягнути із відповідача на її користь понесені витрати по сплаті судового збору 94,1 грн., витрати за проведення технічно земельних експертиз від 23.04. 2014 року 2009,00 грн., від 16.12. 2014 2180 грн., а всього 4283,10 грн.. В мотивування заявлених вимог посилається на те, що на підставі рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Росія» с. Кадубівці Заставнівського району її матері [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку і споруд господарського призначення було виділено земельну площею 0,06 га із земель цього колгоспу за адресою вул. Б.Хмельницького,8 а в с. Кадубівці. В червні 2008 року виконком Заставнівської районної ради народних депутатів надав дозвіл [PERSON] на будівництво будинку на виділеній земельній ділянці та доручив районному архітектору видати будівельний паспорт як забудовнику. Позивачка посилається на те, що відповідно до розробленого проекту забудови земельної ділянки її розміри складали 26,00 м і 23,50 м. 01.06.1988 року представник районного архітектора [PERSON] здійснила винос на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки з розбивкою будівель. Згідно схеми відстань від лівої бічної стіни будинку до межі присадибної ділянки зі сторони ґрунтової дороги складала 4 м. На вказаній земельній ділянці [PERSON] побудувала житловий будинок розміром 13.38 м х 10,38 м. Відповідно до рішення ІІ сесії Кадубецької сільської ради від 10.06. 1992 року [PERSON]В до наділено для обслуговування житлового будинку та господарських споруд 0,08 га та 0,16 га для ведення особистого селянського господарства за межами села. Позивачка посилається на те, що на підставі укладеного між нею та [PERSON] договору довічного утримання вона стала власником житлового будинку по вул. Б.Хмельницького,8 а в с. Кадубівці. Вважає, що до неї перейшло право користування земельною ділянкою 0,14 га для будівництва та обслуговування будинку. Крім наведеного зазначає, що в липні 2010 року відповідач [PERSON], котрий проживає на одній вулиці із нею, самовільно, з метою використання частини її присадибної ділянки зі сторони ґрунтової дороги для заїзду гужовим транспортом до свого будинку по вул. Б.Хмельницького,6 зніс огорожу із металевої сітки та спиляв металічні стовпчики. Внаслідок цього межа ділянки зі сторони дороги переміщена вглиб території земельної ділянки на 2 м, частина ділянки площею 0,0009 га вилучена із її користування та слугує дорогою, в результаті чого зменшилась площа її земельної ділянки. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Пояснила, що отримавши у власність житловий будинок із господарськими спорудами згідно договору довічного утримання, вона отримала також в користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку, якою користувався попередній власник площею 0,14 га. Пояснила, що внаслідок самовільного знесення відповідачем огорожі в 2010 році із її земельної ділянки зі сторони ґрунтової дороги вилучена ділянка площею 0,0009 га, яка використовується відповідачем та іншими мешканцями села як дорога. До цього ця частина ділянки слугувала позивачці для обслуговування будинку, там вона облаштовувала квітник, подвіря. Комісія із сільської ради для вирішення спору на місце земельної ділянки не виходила, обстеження не проводила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомив суду причини неявки, не подав заяви про розгляд справи у його відсутності, хоча вважається належним чином повідомленим судом про час розгляду справи відповідно до ст.76 ч.8 ЦПК України. Зі згоди позивачки суд допустив розгляд справи в порядку заочного провадження у відповідності до ст.ст. 224,225 ЦПК України. Із пояснень вказаної особи, даної при розгляді справи до цього іншим складом суду вбачається, що останній вимог позивачки не визнавав, вказував, що ґрунтовою дорогою користуються багато мешканців села, тому можливо від цього звузилась ділянка позивачки. Відповідач вказував, що огорожу із сітки він не зносив, а зніс стовпчики на дорозі. Земельною ділянкою 0009 га він не користується. Представник Кадубецької сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вважає, що відновити межу не має можливості, бо межові знаки втрачені. Спір земельною комісією сільської ради не був вирішений. Вказав, що земельна ділянки позивачкою не приватизована, останній надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, проте на затвердження на сесію сільської ради він не подавався. Судом встановлено, що предметом спору за даним позовом є питання щодо відновлення межі земельної ділянки, якою користується позивачка, повернення земельної ділянки та відновлення демонтованого межового знаку. Порядок вирішення земельних спорів врегульований ст. ст.158-161 Земельного кодексу України. Відповідно до ч.3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, додержанні правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04. 2004 року Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ із змінами від 19.03.2010 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3 ст.152 ЗК шляхом : визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобіганню вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів захисту(ст.16 ЦК). Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин ( п.34 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні) . Громадянин, у якого виник спір щодо межі земельної ділянки, дотримання правил добросусідства, звертається у відповідну сільську, селищну, міську раду із заявою. Вказана заява передається на розгляд до постійно діючої комісії по земельних питаннях. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. Сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його (ст. 160 ЗК України). Результати комісії по земельних питань оформлюються відповідним протоколом, у якому фіксуються, крім іншого, обставини, встановлені при розгляді та пропозиції щодо рішення земельного спору. Вказаний протокол розглядається на пленарному засіданні сільської, селищної, міської ради, яка приймає рішення щодо вирішення спору, у якому обовязково зазначається порядок його виконання. Рішення органу місцевого самоврядування вступає в законну силу з моменту його прийняття, є обовязковим для виконання. Рішення земельної комісії носить рекомендований характер. Судом встановлено, що згідно рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Росія» с. Кадубівці від 10.05.1988 року [PERSON] було виділено під будівництво житлового будинку і господарських споруд земельну ділянку площею 0,06 га за адресою с. Кадубівці вул. Б.Хмельницького,8А Заставнівського району Чернівецької області. 08.06.1988 року виконком Заставнівської районної ради надав [PERSON] на підставі рішення дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських споруд. В подальшому було виготовлено проект забудови земельної ділянки. Згідно останнього земельна ділянка визначена розміром 26.0 м і шириною 23.50 м. Згідно рішення 11 сесії Кадубецької сільської ради від 10.06. 1992 року [PERSON] було до наділено земельну ділянку площею 0.24 га, із них 0,08 га до присадибної ділянки по вул. Б.Хмельницького, 8 а в с. Кадубівці Заставнівського району для обслуговування та будівництва житлового будинку. 24 .11. 2005 року на підставі укладеного договору довічного утримання [PERSON] відчужила на користь позивачки [PERSON] житловий будинок по вул. Б.Хмельницького, 8 а. Право власності на будинок за позивачкою зареєстровано в Заставнівському КР БТІ. Відповідно до ч.3 ст. 120 Земельного кодексу України (чинної на момент відчуження нерухомого майна) , відповідно до якої, у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої, в даному випадку за договором довічного утримання, право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Зазначені положення ЗК України щодо набуття права на земельну ділянку знайшли своє підтвердження у Постанові Верховного суду №7 від 16.04. 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.03. 2010 року №2 п.18, згідно якого передбачено , що при переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. Враховуючи вказану норму земельного законодавства, суд вважає, що позивачка [PERSON] є належним землекористувачем земельної ділянки за адресою с. Кадубівці вул. Б.Хмельницького,8 а для обслуговування та будівництва житлового будинку. Право власності на земельну ділянку позивачкою не оформлено. Судом встановлено, що між земельними ділянками, якими користується позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] проходить ґрунтова дорога, що належить Кадубецькій сільській раді, і веде до невеликого потічка. Вказаною дорогою користуються як сторони по справі так і інші мешканці села. Наведене підтверджується довідкою сільської ради №59 від 15.06. 2011 року, оглядом викопіровки із генерального плану забудови с. Кадубівці, тобто позивачка та відповідач не є суміжними землекористувачами. Судом встановлено, що одна із меж земельної ділянки, якою користується позивачка [PERSON] проходить із сторони вказаної ґрунтової дороги, яка відноситься до земель загального користування і перебуває у комунальній власності територіальної громади села. Та обставини, що [PERSON] створив перешкоди позивачці в користуванні її земельною ділянкою в процесі розгляду на доведена належними та допустимими доказами. Спір не вирішувався земельною комісією. Не доведено також те, який конкретно межовий знак демонтовано відповідачем (конкретний розмір, довжина, висота та ін..). Вимога позивачки стосується усунення їй перешкод відповідачем шляхом повернення зайнятої ним частини ділянки, яку він самовільно зайняв для розширення дороги та його зобовязання встановити демонтований ним межовий знак із металічних стовпів та сітки. Глава 17 Земельного кодексу України регулює поняття та правила добросусідства, згідно якого власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники земельних ділянок та землекористувачі земельних ділянок зобовязані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх ділянок використовувати їх за цільовим призначенням. Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання земельної ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема із встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються із врахуванням цих обставин. Відповідно до розділу ІУ Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (затверджена Наказом Держкомітету України із земельних ресурсів 18.05. 2010 року №376) відновлення меж земельної ділянки в натурі здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі ( на місцевості) межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами ) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст.186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Наведені норми законодавства застосовують у земельних спорах між сусідніми землекористувачами. Враховуючи, що сусіднім землекористувачем позивачки по лінії ґрунтової дороги села є Кадубецька сільська рада, ( третя особа по справі), представник якої в судовому засіданні не визнав вимоги позивачки в частині місця встановлення огорожі із металічної сітки, то ці вимоги мали б вирішуватись між позивачкою та сільською радою, а не відповідачем [PERSON], найперше в позасудовому порядку, передбаченому ст.158 ч.3 ЗК України. Виходячи із обставин даної справи, те що предметом спору є спір щодо відновлення знищеного межового знаку, повернення частини земельної ділянки, те що позивачкою [PERSON] такі вимоги до сільської ради не заявлені, суд вважає, вони не можуть бути заявлені до відповідача [PERSON]. Суд погоджується, що до відповідача може бути заявлена вимога про відшкодування збитків, заподіяних пошкодженням межового знаку (огорожі) в разі належного доведення його вини, його зобовязання встановити демонтовану огорожу, проте в місці, що погоджено суміжними землекористувачами, тобто позивачкою та сільською радою. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] не обґрунтовані і в їх задоволенні слід відмовити

Outcome: dismissed