Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права на приватизацію житлового приміщення. Свої вимоги мотивують тим, що у 1961 року [PERSON] та її чоловік [PERSON] отримали від Нікопольського Південнотрубного заводу ордер, на підставі якого вони разом з донькою, [PERSON] (після укладання шлюбу - Скряженко) [PERSON] почали проживати у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Після вселення ордер був ними зданий до житлово-експлуатаційної організації. 08.08.1974 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, однак вони залишилися проживати разом у спірному житлі. 15.08.1997 року [PERSON] помер. Після його смерті відповідальним квартиронаймачем стала [PERSON], разом з якою зареєстровані та проживають її онука [PERSON] та неповнолітній правнук [PERSON], [INFO]. Реалізуючи своє право на приватизацію житла, вона разом з членами родини звернулася до Управління комунального майна Нікопольської міської ради з відповідною заявою та пакетом документів для оформлення. Однак, позивачам в приватизації квартири було відмовлено, оскільки ними не був наданий ордер, на підставі якого вони вселилися в цю квартиру. Даний факт став причиною звернення позивачів до суду з вимогою визнати за ними право на приватизацію квартири без надання відповідачу ордеру про надання житлової площі. Позивачі у судове засідання не зявились, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити (а.с. 37-38). Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності з винесенням рішення відповідно до діючого законодавства України (а.с.39-40). Суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виник спір стосовно приватизації житла за відсутності ордеру про надання житлової площі. Як встановлено судом, у квартирі [ADDRESS] з 23.03.1982 року зареєстрована [PERSON], з 09.09.2004 року її онука [PERSON] та з 12.12.2004 року правнук [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою № 1644 від 16.07.2018 року, виданою ОСББ «Каштанова 52», (а.с.22). Відповідальним квартиронаймачем зазначеної квартири є [PERSON], яка оформила особовий рахунок № 9710321 на своє імя та уклала договір № 6527 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з «Керуюча компанія «ДомКом Нікополь» (а.с.23,24). [PERSON] звернулася до Управління комунального майна Нікопольської міської ради із заявою щодо приватизації квартири [ADDRESS] сімєю у складі 3 чоловік, проте 13.02.2018 року за вих. № 353/18 їй було відмолено у вчиненні дій через відсутність у документах, які були надані [PERSON] для приватизації, копії ордеру про надання житлової площі, який є підставою для вселення та на підставі якого укладається договір найму (а.с.30). Для вирішення цього питання позивач [PERSON] звернулася до правонаступника Південнотрубного заводу Публічного акціонерного товариства «Нікопольський південнотрубний завод», ліквідатором якого 30.03.2018 року за вих. № 28 їй було повідомлено, що надати належним чином засвідчені копії документів про виділення квартири неможливо, оскільки увесь житловий фонд, який обліковувався підприємством, було передано до комунальної власності м. Нікополь. Разом з будинками здійснено передачу всієї документації по паспортизації (ордери, рішення про виділення квартир, документи на прописку, тощо) мешканців цього житлового фонду. На сьогоднішній день ПАТ «НПТЗ» знаходиться в процедурі ліквідації та на підприємстві залишився лише кадровий архів. Документи щодо передачі житлового фонду не збереглися, оскільки передача здійснювалася до 2000 року, а строк зберігання документів такого характеру становить 3 роки (а.с.28). [PERSON] також зверталася до Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації та 02.07.2018 року за вих. № Б-74-2018 їй було розяснено, що в документах виконкому Нікопольської міської ради депутатів трудящих Дніпропетровської області та в документах комітету профспілок Нікопольського Південнотрубного заводу за 1961 рік, які знаходяться на зберіганні в держархіві області, рішення або постанови про виділення житлової площі [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS], яка на той час мала назву «Саратовська», в м. Нікополь не виявлено. Крім того повідомлено, що ордери на квартири громадян на зберігання до держархіву області не входять (а.с.29). Відповідно до довідок Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Філії Дніпропетровське регіональне управління № 6-8, № 6-9, від 26.02.2018 року [PERSON], [PERSON] за адресою місця свого реєстрації приватизаційні чеки не використовували (а.с.26,27). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстроване (а.с.41). Згідно з ст.\~345\~ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Норми ст.\~3\~Закону України «Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» встановлюють, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 10 ст.8 Закону України вищевказаного закону - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.1 ст.\~2\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Пунктами 4, 5 ст. 5 передбачено право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. Згідно ч. 10 ст.\~8\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовне (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає, і як вбачається, на спірну квартиру позивачів не розповсюджується. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. За весь час проживання позивачів у спірній квартирі і до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачем не предявлялося до них претензій щодо незаконності їх зайняття житла. З огляду на вказані обставини, позивачі мають право на приватизацію жилого приміщення квартири, у якій вони мешкають. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином, враховуючи, що позивачі вселені до квартири на законних підставах, так як неправомірність їх проживання ніхто не оспорює, а відсутність одного лише ордеру про надання житлової площі позбавляє позивачів можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням викладених обставин судовий збір по справі підлягає зарахуванню в дохід держави (а.с.1).

Outcome: approved