overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Право власності на зазначене нерухоме майно набуто позивачами відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Комунарською районної адміністрацією Запорізької міської ради 18.01.2010 р. та зареєстровано в ОП ЗМБТІ 10.02.2010 р. В зазначеній квартирі зареєстрована, але з січня 2001 року не проживає відповідач по справі [PERSON], місце проживання якої з цього часу невідоме. Наявність реєстрації в належній позивачам квартирі відповідача створює перешкоди в користування власним майном. Крім того, на відповідача, як на особу, зареєстровану в спірній квартирі, нараховуються комунальні платежі, які вони повинні сплачувати як власники квартири. Факт належності позивачам нерухомого майна підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та технічним паспортом на квартиру, складеним ОП ЗМБТІ. Факт реєстрації в спірній квартирі відповідача [PERSON] підтверджується довідкою з місця проживання. У зв»язку з тим, що відповідач в квартирі не проживає без поважних причин більше 6 місяців, витрати за комунальні послуги та утримання квартири не несе, тому позивачі просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В судовому засіданні позивачі позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, на підставі чого суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та з урахуванням уточнених позовних вимог просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], в обґрунтування позовних вимог зазначили наступне. Позивачі разом з відповідачем зареєстровані в квартирі позивача [PERSON] № 14 у житловому будинку [ADDRESS]. Однак відповідач [PERSON] у вищезазначеній квартирі не проживає з 2010 року. Позивачі не бажають сплачувати за комунальні послуги замість відповідача, тому і звернулися до суду щодо його виселення. У судове засідання позивачі не з'явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, надали до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, також зазначили, що проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачі проти заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно довідки форми №3 виданої Житлово-експлуатаційною дільницею №514 від 22 липня 2015 року позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] (а.с.8). Згідно вищевказаної довідки у даній квартирі також зареєстровані позивачі та відповідач [PERSON] (а.с.8). Судом було встановлено, що відповідач [PERSON] з 2010 року не проживає у вищезазначеній квартирі, відповідно не сплачує коштів за користування жилим приміщенням та за комунальні послуги. Вищезазначені обставини підтверджуються Актом про не проживання від 29.07.2015 (а.с.15). Згідно ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи те, що позивач [PERSON] є наймачем квартири, у якій зареєстрований відповідач, фактично за наведеною адресою відповідач не мешкає, суд вирішує задовольнити позов та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР;

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є співвласниками квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] Остання не проживає та ніколи не проживала у вказаній квартирі, з 2001 року вона була зареєстрована [PERSON] у квартирі у звязку з необхідністю виготовлення закордонного паспорта, після чого обіцяла зразу знятися з реєстрації. Будь-яких речей відповідача та предметів побуту у квартирі немає. Враховуючи наведене та на підставі ст. 405 ЦК України, позивачі просять суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Позивачі в судове засідання не зявилися, а подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована у квартирі з 2001 року, однак, жодного дня у спірному приміщенні не проживала, її особисті речі та речей побуту у квартирі немає. Факт її не проживання стверджується актами перевірки паспортного режиму (а.с. 13-16). Оскільки відповідач не проживає у спірному приміщенні, то є всі підстави вважати відповідача таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що вона позивачка [PERSON] зі своїми дочками [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в [ADDRESS]. Крім них в спірній квартирі зареєстрований її брат, відповідач по справі та був зареєстрований її батько - [PERSON], який був квартиронаймачем даної квартири, однак рішенням Уманського міськрайонного суду від грудня 2013 року її батько [PERSON] визнаний таким, що втратив право користуватися квартирою [ADDRESS]. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2014 року рішення Уманського міськрайонного суду від 6 грудня 2013 року залишено без змін. Її брат - відповідач по справі, з 2006 року в спірній квартирі не проживає, а проживає разом зі своєю дружиною в [ADDRESS], що підтверджується актом РЕУ 2 м.Умані, поясненнями самого відповідача, даними ним при розгляді цивільної справи за її позовом до батька про визнання особи такою,що втратила право на користування житловим приміщенням та підтверджується рішенням Уманського міськрайонного суду від 6 грудня 2013 року. На їхні неодноразові прохання про зняття з реєстрації, відповідач не реагує. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб і їм приходиться сплачувати їх з урахуванням відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON], позов підтримала та просила задоволити і визнати [PERSON], таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] Позивачка [PERSON] в судове засідання не з?явилась, попередньо подавши заяву, згідно якої позов підтримує та просить задовольнити, розглянути справу у її відсутність. В судовому засіданні відповідач позов не визнав, проти задоволення заперечував та пояснив, що він зареєстрований у спірній квартирі і має таке ж право на користування нею, як і його сестра, позивач по справі. Однак [PERSON] його у квартиру не допускає, змінила двері та замки, на його прохання дати йому ключі - відмовила. Посилання позивача на те, що він проживаює у своєї дружини - неправдиві, вони вже протягом півтора року не живуть разом. Останні сім місяців він винаймає житло у м. Києві, де тимчасово працює. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], суду показали, що дійсно відповідач [PERSON] уже довгий час не проживає в квартирі [ADDRESS] Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, як обґрунтований та документально підтверджений, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS], Черкаської області більше шести місяців без поважних причин, має інше житло, участі у витратах на утримання квартири не приймає, а тому втратив право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS] В добровільному порядку відповідач знятися з реєстрації з квартири в квартирі [ADDRESS] не бажає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло належить квартира [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але не проживає в ній. За вказаних обставин просили визнати відповідача таким, що втратив\~право користування\~житловим приміщенням, розташованого за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання сторони не зявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, на позовних вимогах наполягають, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не зявився, належно сповіщений про місце та час розгляду справи. На підставі ст.\~280\~ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності\~\~відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло належить квартира [ADDRESS] (а.с. 20, 21). Як вбачається з матеріалів справи, разом з позивачами у їх квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], але не проживає в ній, що підтверджується актом фактичного проживання від 24.09.2018 року (а.с. 22, 23). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України\~ власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні\~ ним права користування та розпорядження своїм\~ майном. Матеріали справи свідчать, що позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло належить квартира [ADDRESS], в якій зареєстрований відповідач, але за вищевказаною адресою не проживає більше встановленого чинним законодавством строку за місцем реєстраційного обліку без поважних причини, тому є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, позовні вимоги позивачів є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. На підставі\~ ст.ст. 12, 13. 81, 263-265, 273, 283-285, 289\~ ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи як такої, що втратила право користування жилим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належить до державного житлового фонду, який перебуває у віданні Чернівецької міської ради . Квартира складається з однієї кімнати житловою площею 15,70кв.м, загальною площею 30,00 кв.м. За вказаною адресою зареєстровані позивачі та відповідач у справі. Фактично в квартирі проживають тільки позивачі, які несуть всі витрати по утриманню житла, своєчасно та в повному обсязі сплачують житлово-комунальні послуги та підтримують житло в задовільному стані. Відповідач вселився в спірну квартиру в установленому порядку у якості члена сім'ї наймача, але у вказані квартирі не проживає та не користується нею вже понад 30 років, а саме з 1985 р. Відповідач ніякого інтересу до квартири не проявляє, повністю припинив виконувати обов'язки наймача жилого приміщення, пов'язані з витратами по утриманню квартири та проведенню ремонту. Будь-яких речей відповідача в спірній квартирі не має. На місце проживання в квартиру [INFO] відповідач не повертався для проживання з 1985 р.. Позивачі ніколи не перешкоджали відповідачу проживати в квартирі, але останній не виявляв бажання проживати разом з ними. Вже багато років позивачі і відповідач не спілкуються взагалі, незважаючи на те, що відповідач є сином позивача [PERSON] та братом позивача [PERSON] Колись відповідач отримував пенсію в поштовому відділенні за місцем реєстрації, але наразі, як позивачам стало відомо від листоноші, він перевів пенсію за іншою, невідомою позивачам адресою. А тому просили визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з письмовою заявою в якій позов підтримує повністю, просить справу розглянути в її відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Інші позивачі в судове засідання не зявились. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що є повідомлення в справі, про поважні причини неявки суд не повідомив. Суд\~ ухвалює заочне рішення\~ на\~ підставі\~ наявних\~ у\~ справі доказів оскільки представник позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач, який є сином позивача [PERSON] дійсно, зареєстрований, але не проживає в спірній квартирі з 1985 р. це підтверджується актом від 23.11.2017 р. ( а.с. 4 ). Спірна квартира належить до державного житлового фонду, який перебуває у віданні Чернівецької міської ради (а.с. 3), а тому позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим будинком підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом на частину господарства, яке розташоване за адресою по вул.Шкільна,25 в с.Динівці Новоселицького району Чернівецької області, посилаючись на те, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно. Вони не можуть оформити право власності у звязку із тим, що покійний не оформив на себе правовстановлюючі документи на спадщину. Також просили визначити їм частку в майні колишнього колгоспного двору. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що господарство, яке розташоване по вул.Шкільна,25 в с.Динівці Новоселицького району Чернівецької області відносилося до категорії колгоспних дворів, в якому станом на 01.07.1990 по 15.04.1991 роки його власниками були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивачі. Таким чином частка кожного члена двору становила по 1/6 частині. Після смерті [PERSON] 11.09.1992 року відкрилася спадщина на його частку двору, яку успадкував його син [PERSON], оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном. Після смерті 04.04.2017 року [PERSON], відкрилася спадщина на 2/6 частки, яку прийняли позивачі, як спадкоємці першої черги за законом по 1/6 частці, оскільки постійно проживали із спадкодавцем на момент смерті. У звязку з тим, що право власності за покійним не було зареєстровано, то воно може бути визнано судом за позивачами в порядку спадкування згідно ст.392 ЦК України. Відповідач позов визнає, що не порушує права третіх осіб. Крім того підлягає задоволенню вимога про визначення часток позивачів, як членів колишнього колгоспного двору в розмірі по 1/6 частині за кожним, оскільки згідно ст.123 ЦК УКСР всі члени даного двору мають рівні частки та це необхідно їм для подальшої державної реєстрації права власності, а вирішити дане питання в добровільному порядку неможливо у звязку із смертю співвласників. На підставі ст.ст.123, 549 ЦК УРСР, ст.ст.364, 370, 392, 1261, 1268 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом посилаючись на те, що після смерті [PERSON] залишилась спадщина на земельні ділянки, які розташовані на території Маршинецької сільської ради Новоселицького району. Позивачі не можуть оформити право власності на вище вказане спадкове майно, яке вони як спадкоємці за законом прийняли в рівних частках своєчасно, оскільки покійна втратила оригінал державного акту на право власності на земельні ділянки. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що після смерті 06.06.2014 року [PERSON] в с. Маршинці Новоселицького району відкрилася спадщина на земельні ділянки площею 0,3288 га, 0,6134 га та 1,0777 га, які розташовані на території Маршинецької сільської ради Новоселицького району. Дане нерухоме майно належало померлій на праві власності відповідно до державного акту на право власності на земельні ділянки серії ЧВ №047375, про що свідчать витяги №4014 від 09.10.2015р., №4013 від 09.10.2016р. та № 4012 від 09.10.2015р. відділу держземагенства у Новоселицькому районі. Позивачі за правом представлення, у звязку з смертю 15.10.1996 року свого батька [PERSON], прийняли спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємці першої черги в рівних частинах, оскільки на момент смерті постійно проживали з спадкодавцем. Вони не можуть зареєструвати право власності на своє імя у звязку із тим, що покійна втратила оригінал державного акту на земельні ділянки. У звязку з цим право власності за позивачами на підставі ст.392 ЦПК України визнається виключно судом. На підставі ст.ст.392, 1261, 1266, 1268, ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом та заповітом на частину господарства, яке розташоване за адресою пров.Центральний, 4 в с.Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області, посилаючись на те, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно. Вони не можуть оформити право власності у звязку із тим, що покійний не оформив на себе правовстановлюючі документи на спадщину. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що господарство, яке розташоване по пров.Центральний,4 в с.Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області відносилося до категорії колгоспних дворів, де станом на 1990-1991 роки проживало шестеро осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивачі. 01.09.1993 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на 1/6 частину двору, та яку прийняв її чоловік [PERSON], оскільки вступив у володіння майном. Після смерті [PERSON] 17.04.2014 року відкрилася спадщина на 1/3 частину двору, яку фактично прийняла [PERSON], як спадкоємець за заповітом від 25.02.2005 року, оскільки вона постійно проживала із покійним на день смерті. Після його смерті спадщину також своєчасно прийняв [PERSON], а тому він має право на обовязкову частку як непрацездатний син покійного згідно ст.1241 ЦК України. Розмір його частки у дворі становить 1/12, як половина 1/2 спадкового майна у звязку із наявністю двох спадкоємців за законом, а тому частка [PERSON] становить 1/4, як різниця між 1/3 та 1/12 частками. У звязку з тим, що право власності за покійним не було зареєстровано, то воно може бути визнано судом за позивачами в порядку спадкування згідно ст.392 ЦК України. В задоволенні позовних вимог про визнання права власності на гараж літ.Г, у домогосподарстві по пров.Центральний,4 в с.Тарасівці Новоселицького району Чернівецької області слід відмовити, оскільки відповідно до копії технічного паспорту гаражу під такою літерою немає. На підставі ст.ст.392, 1233, 1241, 1268 ЦК України, суд

Outcome: partial