Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В заяві посилається на те, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі, який укладено між ними 05.11.1992 року у виконкомі Горінчівської сільської ради Закарпатської області за актовим записом №23. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO] яка досягла повнолітнього віку. Причиною розірвання шлюбу позивачка вказує те, що відповідач зловживає спиртними напоями, застосовує фізичне насильство, не поважає позивачку як жінку, внаслідок чого між ними виникають сварки та непорозуміння, свідком яких стає неповнолітній син сторін. На неодноразові прохання позивачки змінити свою поведінку відповідач не реагує, шлюб між сторонами носить формальний характер. Виходячи з вищенаведеного позивачка просить суд винести рішення, яким шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] в позовній заяві просила проводи розгляд справи у її відсутності, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище - «[PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади України. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Заяв та клопотань від сторін до суду не надходило. Інших процесуальних дій у справі не проводилось. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05.11.1992 року у виконкомі Горінчівської сільської ради Закарпатської області за актовим записом №23 (а.с.6). Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] (а.с. 13) та дочка [PERSON], [INFO] яка досягла повнолітнього віку. Причиною розірвання шлюбу позивачка вказує те, що відповідач зловживає спиртними напоями, застосовує фізичне насильство, не поважає позивачку як жінку, внаслідок чого між ними виникають сварки та непорозуміння, свідком яких стає неповнолітній син сторін. На неодноразові прохання позивачки змінити свою поведінку відповідач не реагує, шлюб між сторонами носить формальний характер. та не виконує свого прямого призначення. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати.

Outcome: approved