Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Херсонська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] , в якому посилаються на ті обставини, що їм належить вищевказаний будинок, у якому значаться зареєстрованою відповідач по справі, яка не проживає у даному будинку близько девятироків, але значиться зареєстрованою. У зв`язку з наведеним просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Ухвалою від 27.11.2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 09.01.2019 року ухвалою суду залучено до участі у справі у якості третьої особи Херсонську міську раду. 02.05.2019 року винесено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, належно повідомлена про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилася, свого представника не направила, відзив на позов не надала, причини неявки суду, не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні питання покладались на розсуд суду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, про що постановлено ухвалу, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , на праві приватної спільної часткової власності належить 3/8 частини будинку [ADDRESS] , а саме на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.01.1991 року - 1/8 частина домоволодіння [PERSON] ; 1/8 частина домоволодіння на підставі договору дарування від 20.11.2009 року та 1/8 частина домоволодіння на підставі договору дарування від 14.11.2013 року - [PERSON] . Згідно довідки №37 від 28.09.2018 року [PERSON] значиться зареєстрованою за вказаною адресою, але з 2009 року не проживає. Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, від 29 січня 2018 року №61-755 св 18. Згідно із частиною 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, права і обов`язки членів сім`ї власника будинку (квартири) регулюються статтями 156, 157 ЖК України, а права і обов`язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК України, а також главою 59 ЦК України. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачі є власниками майна, а тому мають право на володіння, користування та розпорядження належним їм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 704,80 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved