Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивачка 26.07.2016 року звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що 29.11.2008 року уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. В останні декілька років разом не проживають через постійні сварки, оскільки мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. В зв»язку з чим припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство і вирішили розірвати шлюб. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини немає. Відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини. Прохала розірвати шлюб, залишивши їй прізвище Іванко та стягнути з відповідача на свою користь на утримання дитини до досягнення дитиною повноліття аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку ( доходу ) щомісячно, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. В судове засідання сторони у справі не з»явилися. Позивачка, надавши заяву про розгляд справи в її відсутності, де позов підтримала, вказавши, що відповідач інших осіб, яким би сплачував аліменти, не має та відсутні утриманці, він не є інвалідом. Погодилася на розгляд справи у відсутності відповідача та в заочному порядку ( а. с. 22 ). Відповідач жодного разу не з»явився в засідання з невідомих суду причин, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином за адресою своєї реєстрації ( а. с. 11 ), про що є докази в матеріалах справи у вигляді поштової кореспонденції, яка повернута на адресу суду з відміткою пошти : «за закінченням строку зберігання», що вважається належним повідомленням відповідача згідно вимог діючого законодавства ( а. с. 28-29, 3334, 35-36 ), від нього не надійшло заяви про відкладення справи слуханням або про причини не явки. Тому, суд за згоди позивачки, вважає за можливе розгляд справи по суті по наявним матеріалам справи у відсутності належно повідомлених сторін в заочному порядку згідно ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони 29.11.2008 року в Новоселівській сільській раді Полтавського району уклали шлюб ( актовий запис № 03 ) ( а. с. 4 ). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає та залишиться проживати із позивачкою ( а. с. 6, 7 ). Внаслідок складення певних обставин, непорозумінь сімейне життя у сторін не склалося, тому, сторони проживають окремо кілька років, не підтримують шлюбно сімейних стосунків, не мають спільного бюджету та господарства. Спорів про майно та місце проживання дітей не мають. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Згідно інформації позивачки - інші особи, яким би відповідач сплачував аліменти, відсутні, також він не має утриманців, та не є інвалідом, місце роботи не відомо. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню згідно ст. 110-112, 180 - 183 СК України, оскільки за встановлених судом обставин подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини. Шлюб існує формально. Батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття щомісячно відповідно до розмірів доходів сторін. Враховуючи, що місце роботи відповідача не відомо, то доцільно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не в заявленому позивачкою розмірі, що не суперечить вимогам діючого законодавства.

Outcome: partial