Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла її дочка [PERSON] , яка проживала в будинку матері, робила в ньому ремонти, доглядала земельні ділянки, користувалася побутовими речами. [INFO] померла [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] , оскільки проживав з нею на день смерті. Дочка [PERSON] - [PERSON] хоч і була зареєстрована з [PERSON] на день смерті, але фактично за місцем реєстрації не проживала. [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті проживав сам. Дочка [PERSON] - [PERSON] хоч і була зареєстрована з [PERSON] на день смерті, але фактично за місцем реєстрації не проживала. Їх (позивачів) батько (син [PERSON] ) - [PERSON] помер [INFO] , а тому вони (позивачі) є спадкоємцями [PERSON] за правом представлення. Вони (позивачі) прийняли спадщину після смерті [PERSON] , але нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок. Позивачі просили суд: - встановити факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; - визнати за ними в рівних частинах (по 1/2 частині за кожним) право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просили їх задовольнити. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позов, не заперечує проти його задоволення, просив розгляд справи проводити без їх участі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання, суть яких зводиться до того, що вони добре знали [PERSON] та її чоловіка [PERSON] . Матір`ю [PERSON] була [PERSON] . Після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] доглядала за спадковим житловим будинком та обробляла земельну ділянку. У [PERSON] та [PERSON] були діти. На день смерті [PERSON] та [PERSON] їх дочка [PERSON] фактично не проживала в [ADDRESS] . Вислухавши пояснення позивачів, їх представника, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 35; 41-43). Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] проживала в спадковому будинку, робила в ньому ремонти, обробляла земельну ділянку. Позивачі не можуть документально підтвердити зазначені обставини, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 7; 9-10), поясненнями позивачів та показаннями свідків. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Докази по справі суд визнає належними і допустимими, та такими, що підтверджують те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Встановлення цього факту має для позивачів юридичне значення, так як дозволить їм успадкувати житловий будинок [ADDRESS] , який належав [PERSON] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачі позбавлені можливості в іншому порядку встановити зазначений факт. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині встановленовлення факту прийняття спадщини підлягає задоволенню. Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, після смерті [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, успадкувала після смерті [PERSON] належний їй житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, спадкова справа після її смерті не заводилася, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 38-40). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. У судовому засіданні встановлено, що на день смерті [PERSON] проживала в [ADDRESS] . Разом із нею проживав її чоловік [PERSON] . [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] , хоч і була зареєстрована за вказаною адресою, але фактично станом на 6 грудня 2010 року за місцем реєстрації не проживала, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 10; 17), поясненнями позивачів та показаннями свідків. Таким чином, [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкував після смерті [PERSON] належний їй житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли внуки [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за правом представлення, оскільки їх батько (син [PERSON] ) [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] , хоч і була зареєстрована за вказаною адресою, але фактично станом на 1 липня 2013 року за місцем реєстрації не проживала, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 14; 15; 45-47), поясненнями позивачів та показаннями свідків. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за законом за правом представлення, в рівних частинах (по 1/2 частині кожен) успадкували після смерті [PERSON] належний йому житловий будинок [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 188/02-31 від 16 лютого 2018 року (а.с. 25). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 21-23). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідачі не вчинили жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів.

Outcome: approved