Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] та неповнолітній [PERSON] 21.10.2014 року звернулися в суд із позовною заявою, в якій просять визнати за ними право спільної часткової власності - по ? частині на житловий будинок № 7-а (позначений у технічному паспорті літерою А-1) з господарськими будівлями та спорудами - сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Б), навісом (позначений у технічному паспорті літерою В), сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Д), огорожею № 1 та воротами № 2, розташований по [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що його [PERSON] за життя володів вказаним вище житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, на який свого часу був виданий правовстановлюючий документ, однак такий був втрачений. Це пов'язано з тим, що житловий будинок побудований ще у 1984 році самим спадкодавцем, але не був зареєстрований у встановленому порядку, так як діюче на той час законодавство не передбачало обов'язкової реєстрації права власності на нерухоме майно. Спадкоємцями після смерті спадкодавця [PERSON] згідно заповіту є вони у рівних частинах. Інших спадкоємців, які б могли претендувати на обов'язкову частку у спадщині, немає. Таким чином, на даний час вони є єдиними спадкоємцями прав на житловий будинок, що залишились після смерті [PERSON], однак оформити право власності на такий будинок вони не можуть у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно. З цих причини їм у державній нотаріальній конторі відмовлено в оформлення спадщини. Позивач [PERSON], у тому числі і як законний представник свого неповнолітнього сина [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3-4). Підтримав такі позовні вимоги і неповнолітній [PERSON] у межах наданих йому повноважень. Належним чином уповноважений представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Органу опіки та піклування Сколівської районної державної адміністрації Львівської області в особі Служби у справах дітей - головний спеціаліст-юрисконсульт відділу з питань опіки та піклування Коциба Р.Б. у судове засідання не з'явився, однак подав заяву вх. № 522 від 03.02.3015 року (а. с. 48), у якій просив проводити розгляд справи без його участі, висловив позицію про підставність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], просив їх задовольнити і, таким чином, захистити спадкові права неповнолітнього. Належним чином уповноважений представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вважала їх підставними та обґрунтованими, визнала позов повністю. Надала пояснення, згідно з якими позивач та її неповнолітній син дійсно є єдиними спадкоємцями за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], який помер [INFO]. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом після смерті останнього, які б у встановленому порядку прийняли спадщину, немає. Її довіритель [PERSON] є особою пенсійного віку, а, відтак, вправі претендувати на обов'язкову частку у спадщині після смерті спадкодавця [PERSON]. Однак, вона у встановленому порядку відмовилася від прийняття спадщини. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Довжківська сільська рада Сколівського району Львівської області явку компетентного представника у судове засідання не забезпечила, однак до початку судового розгляду від сільського голови Лазора В.Я. надійшла заява вх. № 5613 від 22.12.2014 року (а. с. 42), в якій він проти задоволення позовних вимог не заперечував, а справу просив проводити у його відсутності та відсутності компетентного представника сільської ради. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам по справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON], після смерті якого позивачі мають намір оформити спадщину, помер [INFO], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Довжківською сільською радою Сколівського району Львівської області 01.12.2013 року (а. с. 14). Спадщина відкрилася у цей же день, у відповідності положень до ст. 1220 ЦК України. За життя, а саме 17.06.2013 року, спадкодавець [PERSON] за місцем свого проживання у Довжківській сільській раді Сколівського району Львівської області склав заповіт (а. с. 16), згідно якого останній належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось та все те, що належатиме йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів у рівних частинах - по ? своїй невістці [PERSON] та своєму внукові - [PERSON]. Зазначений заповіт був належним чином посвідчений уповноваженою посадовою особою сільської ради, зареєстрований у Спадковому реєстрі, він не змінений і не скасований, що стверджується відповідною відміткою на ньому. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 зазначеного Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Зазначена дія повинна бути вчинена протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня та неповнолітня особа вважається такою, що прийняла спадщину. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та неповнолітній [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] постійно проживали з ним, заяви про відмову від спадщини у встановленому законом порядку не подавали. Факт постійного проживання та реєстрації позивача [PERSON] у [ADDRESS] підтверджується копією паспорта серії [NUMBER], виданого Сколівським РВ УМВС України у Львівській області 18.05.1999 року (а. с. 11). Факт постійного проживання та реєстрації неповнолітнього позивача [PERSON] у [ADDRESS] підтверджується копією паспорта серії [NUMBER], виданого Сколівським РС ГУДМС України у Львівській області 15.07.2014 року (а. с. 12). Крім того, неповнолітній позивач [PERSON] прийняв спадщину у відповідності до вимог ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Спадковим майном, що залишилося після смерті спадкодавця [PERSON] і на яке він за життя мала право, є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані у [ADDRESS]. Вказане домоволодіння збудоване спадкодавцем [PERSON] на законних підставах ще у 1984 році із добудовою господарських будівель та споруд у 1990 році, що стверджується копією будівельного паспорта земельної ділянки за 1982 рік, який складається з рішення виконавчого комітету Довжківської сільської Ради народних депутатів Львівської області № 304 від 21.10.1982 року «Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та видачу будівельного паспорту на забудову земельної ділянки гр. [PERSON]», проекту забудови земельної ділянки у с. Довжки Сколівського району Львівської області в урочищі «Млака», акта виносу у натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель та дозволу на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво (а. с. 29-34), копією свідоцтва на забудову земельної ділянки у сільських населених пунктах Української РСР (а. с. 25-28). Таким чином, вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами був збудований на заздалегідь виділеній спадкодавцю [PERSON] для цієї мети земельній ділянці, на яку він у подальшому оформив право власності, що стверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 444911 від 03.12.2007 року (а. с. 18). Відповідні записи були внесені у погосподарські книги (а. с. 21, 22). З копії технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 05.08.2014 року (а. с. 5-8) вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами дійсно збудований у 1984 році із добудовою господарських будівель у 1990 році. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-1 загальною площею 124, 6 кв. м.. Наявні наступні господарські будівлі та споруди: сарай, позначений у технічному паспорті літерою Б, навіс, позначений у технічному паспорті літерою В, сарай, позначений у технічному паспорті літерою Д, огорожа № 1 та ворота № 2. Такий будинок в цілому не являється самочинним будівництвом і відповідна відмітка з вказаного приводу на технічному паспорті відсутня. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів.Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджують сторони, то орган місцевого самоврядування в особі Довжківської сільської ради Сколівського району Львівської області зобов'язаний видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Судом також встановлено, що, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, спадкодавець [PERSON] своє право власності в органах БТІ не зареєстрував (не оформив). Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відтак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, суд оцінює записи у погосподарській книзі та вже згадані вище документи на забудову земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі наявністю у матеріалах справи правовстановлюючого документу на земельну ділянку, що належала спадкодавцю, наявністю виготовленого на замовлення позивачів технічного паспорта на спірне домоволодіння, де відсутня відмітка про самочинне будівництво. Зазначені обставини повністю підтверджують право спадкодавця [PERSON] на спірне домоволодіння, яке не залежало від його реєстрації на момент здійснення забудови. Судом також встановлено, що позивачі, які прийняли спадщину у встановленому порядку, зверталися до державного нотаріуса Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак одержали відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність всіх необхідних правовстановлюючих документів, а також довідки Довжківської сільської ради Сколівського району Львівської області про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві [PERSON]. Після вчинення вказаних дій позивачі звернулися до суду. Позивачі вправі успадкувати всі права спадкодавця [PERSON], охоплені заповітом, оскільки інший спадкоємець після смерті зазначеного спадкодавця, яка б могла претендували на обов'язкову частку у спадщині у силу непрацездатності (досягнення пенсійного віку) - відповідач [PERSON] від такої частки відмовилася, про що подала у Сколівську державну нотаріальну контору Львівської області відповідну заяву про відмову від спадщини від 08.04.2014 року (а. с. 23). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що визнання належним чином уповноваженим представником відповідача позовних вимог є безумовним, не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити. На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачами [PERSON] та неповнолітнім [PERSON] право спільної часткової власності - по ? частині кожному у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] на житловий будинок № 7-а (позначений у технічному паспорті літерою А-1) з господарськими будівлями та спорудами - сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Б), навісом (позначений у технічному паспорті літерою В), сараєм (позначений у технічному паспорті літерою Д), огорожею № 1 та воротами № 2, розташований по [ADDRESS].

Outcome: approved