Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивачі звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що малолітня [PERSON], [INFO], мешкає разом з ними та знаходиться на їх забезпеченні, є донькою їх сина - [PERSON] та [PERSON], однак остання має статус матері одиначки, оскільки батько дитини записаний зі слів матері, а біологічний батько живе з іншою сім'єю. Відповідач не виконує обов'язків матері: не спілкується та не мешкає разом з дитиною більше чотирьох років, матеріальної допомоги не надає, не цікавиться станом здоров'я дитини та її життям, не має постійного місця мешкання, а також надала позивачам письмову заяву, в якій не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. На підставі вищевикладеного, позивачі просять суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачі позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. В судове засіданні відповідач не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Заяви про розгляд справи за її відсутність від відповідача не надходило. Інших відомостей про місце перебування чи місце роботи відповідача у суду немає. Представник третьої особи в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала. Відповідно до ч. 4 ст. 169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 05.10.2017 року згідно ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачів та представника третьої особи, дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що відповідно до копії повторного свідоцтва про народження, виданого 22.06.2017 року Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 200 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України № 00018152701 від 22.06.2017 року, [PERSON] народилася [INFO] року, батьками якої зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9-10). Згідно відомостей адресно-довідкового бюро, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: Луганська область, м. Рубіжне, [ADDRESS] (а.с.24). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копіями паспортів (а.с. 5-8). [PERSON] та [PERSON] перебувають з 1990 року у цивільному шлюбі та мешкають за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON], однак [PERSON] з 2013 року фактично не мешкає за вказаною адресою, що підтверджується Актом про фактичне проживання від 29.06.2017 року, складеного депутатом Білогоровської селищної ради [PERSON], довідкою про склад сім'ї від 27.06.2017 року № 504 та довідкою дільничного лікаря від 10.07.2017 року (а.с. 12-14). [PERSON]., [INFO], мешкає разом з [PERSON] та [PERSON], останні займаються вихованням дівчинки та матеріально її забезпечують. [PERSON] навчалася в Шипилівській загальноосвітній школі І ступеня, в даний час переведена для навчання до Білогорівської ЗОШ І-ІІІ ступенів, приймає активну участь в житті школи, зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна, уважна учениця, відвідує спортивну секцію - вільна боротьба, з товаришами підтримує дружні стосунки. Мати участі у вихованні та навчанні дівчинки не приймала, батьківські обов'язки не виконувала, що підтверджується побутовою характеристикою, наданою депутатом Білогоровської селищної ради [PERSON], довідкою від 03.07.2017 року № 19, поясненнями класного керівника та директора школи від 03.07.2017 року № 21, інформацією від 03.07.2017 року № 20, які надані Шипилівською загальноосвітньою школою І ступеня (а.с.15-18). Висновком служби у справах дітей Рубіжанської міської ради про позбавлення батьківських прав від 19.07.2017 року за № 565 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її доньки - [PERSON], [INFO], з залишенням дитини для подальшого проживання та виховання в родині позивачів за адресою: [ADDRESS] до вирішення питання в суді (а.с.20). Разом з тим, суд не бере до уваги, як на належний та допустимий доказ, надану позивачами до матеріалів справи заяву [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки не має можливості встановити її походження (а.с. 19). Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини проголошує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно приписів ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В положеннях ч. ч. 3, 4 ст. 155 СК України закріплено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом роз'яснень, викладених у п. п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Приймаючи до уваги висновок служби у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав, а також встановленні в судовому засіданні обставини, а саме, що відповідач свідомо із власної волі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та наданих їй прав, вона ні усно, ні письмово не спілкується з дитиною, не проявляє до неї щонайменшої турботи, хоча має таку можливість, однак не вчиняє відповідних дій, а тому є підстави для позбавлення її батьківських прав.. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачів витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved