Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

позивачі звернулися в суд з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей і орган опіки та піклування Перечинської РДА Закарпатської області, в якій просять позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], призначити [PERSON] опікуном малолітнього [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1 000 грн. Свої позовні вимоги мотивують тим, що протягом останніх декількох років вони займаються вихованням свого онука - [PERSON], [INFO], оскільки мати дитини ухиляється від обов'язків по його вихованню, не проявляє ніякої зацікавленості до нього, участі у вихованні не приймає, не цікавиться духовним, фізичним та соціальним розвитком своєї дитини, матеріальної допомоги для гідного розвитку своєї дитини не надає. Відомості про батька дитини записані у порядку ст. 135 СК України. Вони фактично виконують обов'язки батьків, опікуються дитиною та матеріально забезпечують і мають намір взяти її під опіку, так як дитина буде позбавлена батьківського піклування. Для вирішення питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та надання з цього приводу відповідного висновку, а також подальшого вирішення питання про можливість призначення [PERSON] опікуном над онуком, вони звернулися до служби у справах дітей Перечинської РДА. Крім того, зазначають, що відповідач не виконує також своїх обов'язків по утриманню дитини, а вони весь цей час намагалися власними силами гідно утримувати онука, однак на даний час їх фінансові можливості не дозволяють й надалі забезпечувати дитину всім необхідним. На підставі наведеного просили позов задовольнити. Під час розгляду справи представник [PERSON] - адвокат [PERSON] та позивач [PERSON] подали суду заяву про зменшення позовних вимог та просили розглядати лише позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явилися, подали спільну заяву, в якій просили розглянути справу без їх участі, змінені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили такі задовольнити, посилаючись на обставини позову, проти заочного розгляду справи не заперечили. У судове засідання відповідач [PERSON] також не з'явилася, однак попередньо подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позбавлення її батьківських прав відносно сина не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Перечинської РДА Закарпатської області у судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі, при цьому підтримавши висновок органу про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. У судове засідання представник служби у справах дітей Перечинської РДА Закарпатської області як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання також не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії: - ухвалою суду від 10 травня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області; - ухвалою суду від 29 травня 2018 року зобов'язано орган опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області надати письмовий висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. У судовому засіданні встановлено, що матір'ю дитини [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 08 листопада 2011 року. Відомості про батька дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України, що стверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00019555488 від 09 лютого 2018 року (а. с.6, 9, 10). Також встановлено, що дитина [PERSON] проживає разом з бабусею та дідусем - позивачами у справі, які займаються його вихованням та забезпечують здобуття ним освіти; за період навчання дитини у Порошківській ЗОШ І-ІІІ ступенів мати хлопчика до школи не приходила, не цікавилася його шкільним життям, оформленням дитини у перший клас займалася бабуся (а. с. 12, 32, 33, 35, 36). Відтак, відповідач [PERSON] повністю самоусунулася від виконання батьківських обов'язків, а саме взагалі не відвідує дитину, не проявляє материнської турботи щодо сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров'ям та навчанням, а також матеріально не забезпечує сина і не виділяє жодних коштів на його утримання. Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Разом з цим, згідно висновку органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області № 219 від 15 червня 2018 року враховуючи позитивну характеристику Порошківської сільської ради від 23 травня 2018 року, довідку управління соціального захисту населення Перечинської РДА від 08 червня 2018 року, а також те, що звернень до служби у справах дітей райдержадміністрації чи Порошківської сільської ради щодо ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків не поступало, уповноважений орган вважає за доцільне не надавати згоду на позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно дитини [PERSON], [INFO] (а. с. 75, 76). Відповідно до вимог ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, відповідно до практики розгляду питань щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування перш за все при прийнятті рішення керується фактичними даними, які носять документальний характер, а саме: характеристика на батьків з місця проживання; пояснення не менше трьох сусідів про спосіб життя одного з батьків, якщо батьки розлучені (нотаріально засвідчене); акт про участь одного з батьків у вихованні дитини; акт обстеження житлово-побутових умов проживання одного з батьків; довідка з місця проживання, реєстрація; довідка з поштового відділення про кошти, посилки, перекази чи надходили на ім'я дитини; довідка з суду про призначення чи відмову у сплаті аліментів. Отже, враховуючи наведене та те, що органом опіки зазначені вище докази при складенні цього висновку не враховані, такий базується лише на позитивній характеристиці сільської ради та довідці органу соціального захисту населення про те, що [PERSON] отримувала на дитину соціальну допомогу як одинока мати, та відповідно, покласти в основу судового рішення висновок органу опіки та піклування від 15 червня 2018 року про недоцільність позбавлення матері батьківських прав відносно малолітньої дитини, не може, оскільки такі правового значення у вирішенні цього спору не мають та не можуть бути свідченням виконання матір'ю своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач повністю відсторонилася від виконання батьківських обов'язків і не проявляє відносно сина щонайменшої турботи, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав щодо її сина [PERSON], [INFO]. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved