Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що їм на праві власності належить будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У 2012 році позивач дозволила прописати у своєму будинку відповідачів по справі. У 2015 році [PERSON] поїхала на навчання до міста Нікополь Дніпропетровської області, у зв`язку з чим 27.08.2015 року була знята з реєстрації. Після закінчення навчання дочка розпочала самостійне життя, проте попросила зареєструватися у житловому будинку позивачів на деякий час, і їх нашою згодою її було зареєстровано 26.02.2018 року, в той час її постійне місце проживання було фактично м. Нікополь. Після реєстрації у житловому будинку відповідачка перестала спілкуватися з позивачами, на телефонні дзвінки не відповідає, її місце перебування їм з того часу не відомо. Прописка відповідача в житловому будинку позиваів не дозволяє розпоряджатися ним на власний розсуд та значно обмежує її законні права. Просять суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою від 12 грудня 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, так як згідно з вимогами ч.6ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. В судове засідання позивачі не з`явилися, надали до суду заяву в якій просять справу розглядати у їх відсутність, за участю їх представника адвоката Васильченко А.Є., позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Представником позивачів адвокатом Васильченко А.Є. подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в заяві позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, від неї не надійшли повідомлення про розгляд справи у її відсутність, відзивів на позов не подано. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, суд, враховуючи викладену в клопотанні думку позивачів про можливість винесення заочного рішення, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Як вбачається з договору дарування житлового будинку №3119 від 24.12.2001 року посвідченого Нечипуренко Г.Ф. приватним нотаріусом Кам 'янсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області , позивачам, [PERSON] та [PERSON] , на підставі на праві приватної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS] . (а.с.16) Згідно довідки виконавчого комітету Кам`янсько-Дніпровської міської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області про склад сім`ї №4737 від 12 листопада 2019 р., відповідач [PERSON] , 1995 р.н. зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] , проте не мешкає в ньому з 2015 року. (а.с.11) Зазначене також підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 12.11.2019 року підписаним головою Кам`янсько-Дніпровської міської ради Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області [PERSON] та депутатом [PERSON] , в якому також зазначено, що дочка [PERSON] , де знаходиться не відомо, зв`язку з нею немає, на телефонні дзвінки не відповідає, з 27.08.205 року вибула на навчання до м. Нікополь, 26.02.2018 року зареєструвалася за даною адресою, але з 2015 року не мешкає без поважних причин. (а.с.12-14) Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст.316ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1ст.317ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. 2 ст.317ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. При цьому згідно до ст.391ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. За правилами ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства(наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї з таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Крім цього, за роз`ясненням Пленуму «члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону» (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач в спірному жилому приміщенні відсутня понад один рік без поважних причин , при цьому поважності причин не встановлено, суд вважає, що є підстави для визнання її такою, що втратила право користування спірною жилою площею, тому що в даному випадку порушаються житлові права позивачів, як власників житла. На підставі викладеного,

Outcome: approved