Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 07 квітня 2008 року заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку було зроблено актовий запис № 122 та видано свідоцтво про шлюб. Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя не склалося внаслідок втрати взаємних інтересів, поглядів, почуття поваги один до одного . Фактичних шлюбних відносин між сторонами не має з лютого 2015 року, хоча подружжя проживає в одному приміщенні. Спільне господарство між сторонами не ведеться. Позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Спору щодо подальшого проживання дітей не та розподілу майна не має. Діти залишаються проживати разом з матірю. Позивачка в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву де просить задовольнити її позовні вимоги та розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, причину своєї неявки не пояснив, надав заяву де просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі , приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 07 квітня 2008 року заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку було зроблено актовий запис № 122 та видано свідоцтво про шлюб ( а.с. 4). Від шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] ( а.с. 8) та сина [PERSON], [INFO] ( а.с. 9). Спільне життя подружжя не склалося внаслідок втрати взаємних інтересів, поглядів, почуття поваги один до одного . Фактичних шлюбних відносин між сторонами не має з лютого 2015 року, хоча подружжя проживає в одному приміщенні. Спільне господарство між сторонами не ведеться. Спору щодо подальшого проживання дітей не та розподілу майна не має. Діти залишаються проживати разом з матірю. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому зазначає, що суд не зобов»язаний призначити строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вищевказаного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved