Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивачка 21.06.2019 року звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . За змістом позову, позивачка зазначає, що на праві спільної часткової власності їй [PERSON] та її сину [PERSON] належить квартира за адресою [ADDRESS] . З 1997 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований чоловік позивачки [PERSON] . 03 липня 2008 року шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний. З даного часу сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства. Після розірвання шлюбу відповідач з 2008 року по 2013 рік проживав у м. Одесі, а у 2013 році переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації Як зазначено в позові з моменту добровільної зміни [PERSON] свого місця проживання, вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про зняття з реєстрації. В свою чергу відповідачем було надано довіреність, якою уповноважував позивачку зняти його з реєстраційного обліку в вказаній квартирі, проте реєстраційною службою позивачці було відмовлено у знятті Відповідача з реєстраційного обліку у вказаній квартирі на підставі наданою [PERSON] довіреності, оскільки не надано паспорта [PERSON] та військового квітка з відміткою про зняття його з військовою обліку. В позасудовому порядку вирішити вказаний спір позивачка не має змоги, оскільки відповідач не вчиняє дій щодо зняття з реєстраційного обліку, а формальна реєстрація відповідача у квартирі, що належить їй та сину фактично створює перешкоди у користуванні майном, оскільки позивачка вимушена нести додаткові витрати на сплату житлово-комунальних послуг. З підстав, передбачених ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, ст.. 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивачка просить задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою від 01.10.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи), призначено підготовче засідання. Ухвалою від 01.10.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, згідно з заявою від 24.10.2019 року адвокат Дем`янова В.Є. просить розглядати справу без участі представника позивача, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачем [PERSON] подано нотаріально посвідчену заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності відповідача. Третя особа [PERSON] клопотав про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає за можливе розглядати справу у судовому засіданні за відсутності сторін, на підставі ст. 206 ЦПК України, суд приймає визнання відповідачем позову, яке не суперечить змісту закону та не порушує права сторін, тому ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить, [PERSON] - 1/3 частина на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 26.04.2000 року Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради; та [PERSON] - 1/3 частина на підставі Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 26.04.2000 року Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради, та 1/3 частина на підставі Договору дарування частини квартири р.№ 1045, укладеного 22.11.2006 року, посвідченого Цекеєвою І.О. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, а всього 2/3 частини вказаної квартири. З 1997 року в квартирі [ADDRESS] як член сім`ї власника житла зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується відповіддю на запит № 01-71/10155 від 03.09.2019 року. 03 липня 2008 року шлюб між Позивачкою та Відповідачем був розірваний, про що Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції складений актовий запис за № 269 та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . Після розірвання шлюбу у відповідача [PERSON] виникло право користування чужою власністю (сервітут), відносно квартири [ADDRESS] , що на праві спільної часткової власності належить позивачці [PERSON] та третій особі [PERSON] . Відповідач з 2008 року не проживає в квартирі [ADDRESS] та на час розгляду справи мешкає на території Російської Федерації, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою відповідача [PERSON] що наявна в справі. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з визнання відповідачем позову та наступних норм чинного законодавства. Згідно з ч.4\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством За змістом ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.. 405 ЦК України Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.. 406 ЦК України Сервітут припиняється у разі:1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом;2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут;3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту;5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд;6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач понад 10 років не мешкає за вказаною адресою без поважних підстав, а саме з 2008 року. З реєстраційного обліку за місцем проживання в позасудовому порядку не знятий, житлово-комунальні послуги нараховуються із врахуванням його реєстрації за вказаною адресою. Оскільки відсутня правова підстава для збереження подальшої реєстрації відповідача, як члена сім`ї власника вказаного житлового приміщення, він створює перешкоди у користуванні позивачці нерухомим майном, судом встановлено підстави для задоволення позову. При обранні способу захисту суд виходить зі змісту ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» N1382-IV від 11.12.2003, у відповідності до якої зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тому визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є достатньою підставою для зняття його з реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 133, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України на користь позивачки, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позову до суду, у сумі 768,40 гривень.

Outcome: approved