Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно. Мотивують свій позов тим, що [INFO] помер [PERSON] після смерті якого відкрилась спадщина на його майно, зокрема, на квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадщину прийняло троє спадкоємців першої черги: [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину по смерті свого батька [PERSON] належним чином, в результаті чого 14 червня 2005 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що становить по 1/3 частині квартири, яка знаходиться у [ADDRESS] кожен. Тобто, вказані особи були співвласниками квартири. Крім того, [PERSON], також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини по смерті свого батька, проте чи отримав він відповідне свідоцтво позивачам не відомо. Останній ще у 1960-х роках виїхав на постійне проживання за межі України до міста Омськ, Ленінського адміністративного округу, Російська Федерація. Останній його візит до України тривав протягом декількох днів і був ще у 2003 році, коли ним було видано довіреність [PERSON] для представництва його інтересів по оформленню спадкових прав на спадкове майно по смерті [PERSON]. На сьогоднішній день його місцезнаходження позивачам невідоме та будь-які контакти з ним з 2003 року втрачені. Окрім цього, [PERSON], після смерті батька та подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, більше жодного разу будь-якого інтересу до вказаного майна не проявляв та ні в квартирі, ані в самому Горохові не з'являвся. Протягом року мати позивачів самостійно доглядала квартиру, робила там прибирання, косметичний ремонт, а у 1999 році [PERSON] після розлучення переїхала проживати туди разом з дітьми та мешкає до сьогоднішнього дня. Таким чином, єдиним спадкоємцем по смерті [PERSON], який після його смерті з 1998 року проявляв інтерес до його спадкового майна, а саме квартири, яка знаходиться у [ADDRESS] була [PERSON], яка з 1998 року одноосібно користувалась спадковою квартирою та вважалась єдиним її власником. [INFO] [PERSON] померла, внаслідок чого відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі, і на квартиру яка знаходиться у [ADDRESS]. Заповіту, у якому б [PERSON], виразила свою волю та розпорядилась подальшою долею спадкового майна немає, а тому в даному випадку має місце спадкування за законом. Так, у встановлений законодавцем шестимісячний строк, позивачі звернулись до нотаріуса із відповідними заявами про прийняття спадщини по смерті матері, а, отже, вважаються такими, що прийняли спадщину в силу положень ст.1269 ЦК Україні. Однак, нотаріусом було роз'яснено, що незважаючи на те, що мати позивачів протягом останніх 15 років до дня смерті фактично була одноосібним власником та користувачем квартири у [ADDRESS], оформити майнові права на це помешкання, як на спадкове майно по смерті [PERSON] позивачі не мають змоги у зв'язку з наявністю двох інших спадкоємців, які прийняли спадщину по смерті [PERSON] та на сьогоднішній день можуть бути потенційними власниками по 1/3 частини даного житла кожен. Покійна [PERSON] протягом року після смерті свого батька [PERSON] оплачувала комунальні послуги по вказаній квартирі, зробила косметичний ремонт, а коли з 1999 року у цій квартирі почала проживати позивач [PERSON] з дітьми, то ці функції почала виконувати остання особисто. Внаслідок такої її діяльності та проведення ремонтних робіт, на сьогоднішній день собівартість квартири у [ADDRESS] значно збільшилась. Позивач [PERSON] протягом останніх 15 років після смерті [PERSON] відкрито та безперервно володіє та користується квартирою у [ADDRESS], як спадковим майном, що прийняла [PERSON]. Фактично на день смерті остання являлась власником усієї квартири, оскільки відповідно до ст.1268 ЦК України спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. Отже, враховуючи вищевикладене, [PERSON] добросовісно заволоділа потенційним майном [PERSON] та [PERSON] (1/3 частиною спірної квартири, як спадковим майном по смерті [PERSON]) і продовжувала відкрито, безперервно ним володіти протягом 15 років, тому позивач вважає, що вона набула право власності на 2/3 частини спірної квартири (набувальна давність). Проте, в досудовому порядку оформити право власності на вказану частину квартири, позивач [PERSON] не може. Відповідно, станом на сьогоднішній день, вона не можуть в повному обсязі реалізовувати свої права, як власника квартири, розпоряджатися нею, переоформляти належним чином особові рахунки, тощо. Окрім цього, до складу спадкового майна по смерті [PERSON] ввійшла також і частина квартири, яка знаходиться у [ADDRESS]. Відповідно до копії свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло від 12.03.1998, виданого Горохівською міською радою квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та бабі [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на частину квартири у [ADDRESS] Заповіту, у якому б [PERSON], виразила свою волю та розпорядилась подальшою долею спадкового майна немає, а тому в даному випадку мало місце спадкування за законом. Після смерті [PERSON] залишились спадкоємці - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У зв'язку з тим, що один зі спадкоємців [PERSON] на момент смерті своєї матері [PERSON] проживав в місті Омську до нотаріуса із заявою по її смерті не звертався, отже вважається таким, що не прийняв спадщину. Окрім цього, [PERSON] також до нотаріуса із відповідною заявою не звертався. [PERSON] на момент смерті своєї матері проживала разом з нею, та після смерті вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном, а саме 1/4 частиною квартири у [ADDRESS]. Зокрема, вона продовжила там проживати, користуватись побутовими речами домашньої обстановки та вжитку, доглядати за квартирою, тощо, а, отже, вважається такою, що прийняла спадщину належним чином та з 2003 року вважалась власницею 1/2 частини квартири у [ADDRESS]. Однак, належним чином свої майнові права [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON] так і не оформила. Отже, позивачі вважають, що на момент смерті [PERSON], до складу спадкового майна ввійшла 1/2 частина квартири у [ADDRESS]. Однак, у зв'язку з не оформленням спадкодавицею свого часу майнових прав на спадкове майно по смерті [PERSON], на сьогоднішній день позивачі також не мають змоги в досудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину по смерті матері, а тому змушені звертатись з даним позовом до суду. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, просить його задовольнити із підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та співвідповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, проте були належним чином повідомлені про розгляд справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Представник відповідача - Горохівської міської ради - в судове засідання не з'явився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачами права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO]. З матеріалів справи, зокрема, з свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло від 10 січня 1993 року вбачається, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться в [ADDRESS]. З спадкової справи №4 від 13 січня 1998 року вбачається, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Останні двоє відповідно отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що становить по 1/3 частині квартири, яка знаходиться в [ADDRESS] кожен. Відповідно до ст.527 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, в силу положень ст.548 ЦК УРСР, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] фактично з 1998 року були співвласниками квартири, що знаходиться в [ADDRESS]. Крім того, судом також достовірно встановлено, що з 1998 року, одразу після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] жодного разу не з'являлись у спадковій квартирі та не виявляли інтерес до вказаного майна. Більше того вони одразу повідомили [PERSON], що не мають наміру проживати там та користуватись нею, а тому вона є повноправною його господаркою та може там проживати та використовувати на власний розсуд. Відповідно до ст.322 Цивільного Кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.151 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до ст.360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. [PERSON] протягом року після смерті свого батька [PERSON], на виконання вищевказаних норм оплачувала комунальні послуги по вказаній квартирі, що стверджується відповідними квитанціями, зробила косметичний ремонт, а коли з 1999 року у цій квартирі почали проживати з дітьми [PERSON], то ці функції остання почала виконувати особисто. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Осіб, передбачених ст.1241 ЦК України, що мають право на обов'язкову частку у спадщині не має. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Україна ратифікувала 17.07.1997 року кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 41 Конституції України зазначається, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років - набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Відповідно до п.8 Перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Тобто, до нерухомого майна, яке з січня 2001 року потенційно стало об'єктом права власності давнісного володільця, відносять те, від права власності на яке власник відмовився або перестав ним користуватись. Отже, враховуючи те, що станом на 1998 рік відповідачі [PERSON] та [PERSON] припинили користування спірною квартирою у [ADDRESS], суд вважає, що в даному випадку застосовуються положення ЦК України від 2004 року про набувальну давність. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON], протягом останніх 15 років після смерті [PERSON] відкрито та безперервно володіє та користується квартирою у [ADDRESS], як його спадковим майном, що прийняла [PERSON]. Фактично на день смерті остання являлась власником усієї спірної квартири, оскільки відповідно до ст.1268 ЦК України спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. З огляду на вищенаведене, суд позов задовольняє. Крім цього, згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року. З матеріалів справи, зокрема, з свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло від 12 березня 1998 року вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири, що знаходиться в [ADDRESS] Заповіту, у якому б [PERSON], виразила свою волю та розпорядилась подальшою долею спадкового майна немає, а тому в даному випадку мало місце спадкування за законом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Судом достовірно встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла лише [PERSON], яка на момент смерті своєї матері проживала разом з нею, та після смерті вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном, а саме 1/4 частиною квартири у [ADDRESS]. А саме, вона продовжила там проживати, користуватись побутовими речами домашньої обстановки та вжитку, доглядати за квартирою, тощо, а отже в силу положень ст.549 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин вважається такою, що прийняла спадщину належним чином та з 2003 року вважалась власницею 1/2 частини квартири в [ADDRESS]. Судом також встановлено, що належним чином свої майнові права за життя [PERSON] на спадкове майно після смерті [PERSON] так і не оформила. Отже, на момент смерті [PERSON], до складу спадкового майна ввійшла 1/2 частина квартири у [ADDRESS] Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] прийняла спадщину, а тому, суд вважає, що слід встановити право власності по спадкуванню за законом [PERSON] на 1/2 частини квартири [NUMBER], що знаходиться в [ADDRESS]

Outcome: approved