Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , представник позивачів - [PERSON] звернулися до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Маяк» про визнання договорів про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) недійсними. Обгрунтовуючи позов тим, що договори оренди землі вони не підписували, умови за договорами не погоджували, тому вважають такі договори недійсними. У відкрите судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його інтереси в суді представляв адвокат Борзовець О.В. Позивачі - [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні уточнені вимоги підтримали в повному обсязі. Представник позивачів - [PERSON] , який діє на підставі ордеру від 08.10.2019 року, в судовому засіданні надав до суду письмове клопотання про уточнення позовних вимог, в якому просить зазначені договори про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) визнати неукладеними та скасувати їх державну реєстрацію (а.с. 232-240). Представник відповідача ТОВ «Агрофірма «Маяк» Литвиненко Аліна Анатоліївна у судовому засіданні пояснила суду, що уточнені позовні вимоги не визнаються, просить відмовити в задоволенні позову з підстав викладених в запереченні (відзиві) на позов та в заяві про застосування строку позовної давності (а.с. 65-66, 67-68). Суд,\~системно дослідивши\~матеріали цивільної\~справи в\~їх сукупності, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, заслухавши пояснення позивачів, які з`явилися в судове засідання, представників сторін, приходить до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що позивачі - [PERSON] , є власником земельної ділянки площею 7.56 га., яка розташована на території Козлівщинської сільської ради Котелевського району Полтавської області з 06.04.1999 року, що підтверджується світлокопіями Державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ № 033045 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 181354803 від 17.09.2019 року (а.с. 99, 29-31); [PERSON] , є власником земельної ділянки площею 6.46 га., яка розташована на території Козлівщинської сільської ради Котелевського району Полтавської області з 06.04.1999 року, що підтверджується світлокопіями Державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ № 052457 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 181599546 від 19.09.2019 року (а.с. 93, 32-34); [PERSON] , є власником земельної ділянки площею 7.31 га., яка розташована на території Козлівщинської сільської ради Котелевського району Полтавської області з 06.04.1999 року, що підтверджується світлокопіями Державного акту на право приватної власності на землю серії ПЛ № 052429 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-53044612522016 від 17.08.2016 року (а.с. 82, 26). Між позивачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Маяк» укладено договори оренди земельної ділянки від 16.06.2011 року (а.с. 95-97), від 21.02.2012 року (а.с. 86-88), від 15.11.2011 року (а.с. 78-80), при цьому відповідно до змісту висновку експерта Харківського Науково-Дослідного Інституту Судових Експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса від 29.05.2020 року, підпис від імені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в графі «Землевласник» договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Маяк», виконаний не [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а іншою особою (а.с. 157-166). Виходячи із змісту ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене вище суд не може вийти за межі позовних вимог відповідно до вимог ЦПК України. Відповідно до\~змісту вимог\~ч.3\~ст.\~203\~ЦК Україниволевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи із змісту вимог ч. ч. 5, 6\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. При вирішенні даного цивільного позову суд керувався висновком Великої Палати Верховного Суду України в справі №\~145/2047/16-ц від 16 червня 2020 року. В змісті якого чітко зазначено, що у разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. \~Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Відповідно до\~ст. 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій\~ст. 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.\~ Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним\~шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок, що узгоджується із висновками викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від\~28 листопада 2018 року у справі\~№ 504/2864/13-ц\~(пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. Стосовно скасування державної реєстрації\~договорів про\~надання права\~користування чужою\~земельною ділянкою\~для сільськогосподарських\~потреб (емфітевзис),\~то виходячи\~з вище\~викладеного,\~вище вказані\~договори про\~надання права\~користування чужою\~земельною ділянкою\~для сільськогосподарських\~потреб (емфітевзис),\~ вважається\~такими,що не відбулися, і такі обставини є підставою для відмови в державній реєстрації вказаних договорів. Ставлячи вимогу про скасування державної реєстрації договорів про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), поза увагою позивачів та їх представника залишилося те, що вони не ставили співвідповідачем реєстраційну службу. При цьому суд вважає необхідним зазначити, що вибравши ефективний спосіб захисту, а саме усунення перешкод у користуванні належними позивачам земельними ділянками, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок, то вимога про скасування державної реєстрації договорів оренди буде похідною, і в цьому випадку обраний позивачами спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації буде також ефективним. За таких умов розгляд цих двох позовних вимог про усунення перешкод у користуванні належними позивачам земельним ділянкам, і їх повернення, а також скасування державної реєстрації\~договорів оренди\~забезпечить реальне відновлення порушеного права. Стосовно заявлених стороною відповідача клопотання, про застосування строку позовної давності, то суд виходячи із вимог цивільно-процесуальних норм, правових норм цивільного права, рішень Верховного Суду України вважає, що захисту підлягають порушені права, а оскільки позивачі обрали неефективний спосіб захисту, то і підстав застосовувати строк позовної давності не має. Таким чином, у задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди землі неукладеним та скасування його державної реєстрації, суд відмовляє з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту в цій частині, а не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності. На думку суду таке клопотання про застосування строків позовної давності не містить жодних законних підстав, а заявлений стороною відповідача лише формально не для захисту від позову, а взагалі для уникнення цивільно-правової відповідальності, і таке клопотання не може бути задоволене за таких обставин. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до ТОВ «Агрофірма «Маяк» про визнання договорів оренди землі неукладеними та скасування їх державної реєстрації повністю, суд виходить із засад судового захисту цивільного права та інтересу, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивачів.

Outcome: dismissed