Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивачка 14 березня 2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просив суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем в Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 28 вересня 2007 року, про що є актовий запис № 1400. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 28 вересня 2007 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про що є актовий запис № 1400, від шлюбу вони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею, позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, в родині перестали існувати любов та повага один до одного, на даний час проживають окремо, та не ведуть спільного господарства, через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім'ї неможливе, зазначає, що питання сплати відповідачем аліментів на утримання дитини нею вирішується окремо в судовому порядку, та на час пред'явлення позову до суду будь-яких спорів щодо поділу спільного майна не існує, а тому на підставі ст.ст. 55, 104, 105, 110, 112 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, зазначала, що з серпня 2015 року вона з відповідачем проживають окремо не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають, рішення про розірвання шлюбу є зваженим та обміркованим, крім того виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечував, підтвердив, що він з дружиною з серпня 2015 року не ведуть спільного господарства, спільного бюджету не мають не підтримують шлюбних стосунків. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2007 року, про що є актовий запис № 1400 (а.с. 7 - копія свідоцтва про шлюб). Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER], від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 6 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, в родині позивачки та відповідача втрачена основа сім'ї, почуття довіри, поваги та любові один до одного, а тому суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання. Суд, заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї не можливе, сторони фактично проживають окремо, з серпня 2015 року не ведуть спільного господарства не підтримують шлюбних стосунків, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved