Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] 08.04.2019 р. звернулась до суду з позовом до відповідачки про припинення права на частку в майні у спільній частковій власності, у якому просила: 1) припинити право відповідачки на 1/6 частину житлового будинку та відповідну частину господарських будівель по [ADDRESS] ; 2) визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку та відповідну частину господарських будівель по [ADDRESS] . Ухвалою суду від10.12.2019 р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено орган опіки та піклування Тисменицької РДА Івано-Франківської області. Ухвалою суду від 09.07.2020 р. залучено до участі у справі належну третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача, якою є орган опіки та піклування Ямницької сільської ради ОТГ Тисменицького району Івано-Франківської області. Заявлені вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона є власником 5/6 частин будинковолодіння [ADDRESS] . Інша 1/6 частина будинковолодіння знаходиться у власності її рідної сестри - відповідачки [PERSON] . Житловий будинок, який їм належить на праві спільної часткової власності, складається з кухні та трьох житлових кімнат загальною площею 59,5 кв.м. Відповідачці на підставі рішення Павлівської сільської ради надано земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку, на яку відповідачка оформила право власності та на якій побудувала житловий будинок, що на даний час на 100% готовий для здачі в експлуатацію. Однак, завершений будівництвом будинок відповідачка не здала в експлуатацію та не зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно. Вказані обставини підтверджуються відповідною інформацією Павлівського старостинського округу Ямницької сільської ради ОТГ від 22.03.2019 р. Згідно повідомлення філії «Центральна» АТ «Прикарпаттяобленерго» від 28.03.2019 р. відповідачка з 18.09.2013 р. уклала договір про користування електричною енергією по [ADDRESS] . Згідно їхньої домовленості та волі померлих батьків спірне будинковолодіння мало залишитись їй, а відповідачці - новий будинок; поки остання будувалася і не мала іншого житла, вона проживала у старому будинку. Між ними склалися неприязні відносини, що унеможливлює спільне користування майном. 1/6 частку відповідачки, що складає 9,91 кв.м, неможливо виділити в натурі. Відповідачка не бажає добровільно відчужити позивачці свою частку. Згідно вимог ч.1 ст.365 ЦК України просила припинити право відповідачки на частку у спільному майні. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали, пояснили, що на даний час відповідачка із сім`єю проживає у своєму новому будинку, право власності на який не зареєструвала, залишаючись зареєстрованими у спірному будинку, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ямницької сільської ради ОТГ № 534 від 29.09.2020 р. Це свідчить про те, що припинення права власності відповідачки на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки та членів її сім`ї. Згідно звіту про оцінку майна від 27.02.2020 р. вартість спірного будинковолодіння становить 310959 грн., вартість 1/6 частки - 51826,50 грн., вказану суму позивачка попередньо внесла на депозитний рахунок суду. Просили позов задоволити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, та пояснив, що твердження позивачки про те, що відповідачці на праві власності належить лише 9,91 кв.м, не відповідає дійсності, оскільки вона є власником 1/6 частини домоволодіння по [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку площею 59,5 кв.м, сараю площею 21,9 кв.м, шопи площею 21,3 кв.м, вбиральні 10,5 кв.м, колодязя 1,3 кв.м, огорожі 21,1 кв.м, огорожі 34,2 кв. Таким чином, належна їй 1/6 частка становить 28,3 кв.м домоволодіння, що є значною часткою. Позивачка не надала жодного доказу на підтвердження неможливості спільного проживання та неможливості поділу спільного майна. Відповідачка переконана, що існує можливість поділу спільного будинковолодіння, та хотіла б виділити свою частку в натурі. Норма ст.365 ЦК України передбачає лише можливість, а не обов`язок суду припинити право на частку у спільному майні на підставі позову інших співвласників. Згідно правової позиції Верховного Суду (постанова від 18.07.2019 р. у справі № 210/2236/15-ц) сама по собі наявність однієї із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови встановлення, що припинення права власності відповідача на частку у спільному майні може завдати істотної шкоди його інтересам як співвласника та членам його сім`ї, не може бути підставою для задоволення позову. Задоволення даного позову призведе до порушення прав відповідачки та прав членів її сім`ї, оскільки: 1) її частка в майні є значно більшою, ніж стверджує позивачка; 2) вказане домоволодіння можна поділити, зворотне позивачкою не доведено; 3) спільне користування є можливим, оскільки відповідачка може обладнати собі окремий вхід та всі необхідні побутові приміщення; 4) таке припинення завдасть істотної шкоди, оскільки жоден із членів її сім`ї, у тому числі неповнолітній внук [PERSON] , не має іншого зареєстрованого житлового приміщення для проживання. Визначена позивачкою вартість належної їй 1/6 частки свідомо занижена позивачкою та не відповідає дійсній вартості. Просив у позові відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Ямницької сільської ради ОТГ Тисменицького району Івано-Франківської області у судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони - позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] є співвласниками на праві спільної часткової власності домоволодіння [ADDRESS] . Позивачка є власником 5/6 частин домоволодіння, з яких 1/6 частину вона успадкувала у 1994 р. як спадкоємець за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , 2/3 або 4/6 частини вона успадкувала у 2004 р. за заповітом після померлої матері [PERSON] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину (а.с.15-17). Право власності позивачки було належно зареєстроване у Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 13, 16). Право власності позивачки на 5/6 частин домоволодіння [ADDRESS] 08.09.2017 р. зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.18-19). Відповідачка є власником 1/6 частини вказаного домоволодіння. Право власності відповідачки на успадковану нею у 1994 р. після померлого батька [PERSON] 1/6 частину вказаного домоволодіння 05.11.2019 р. зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.60, також зв.ст.). Домоволодіння [ADDRESS] , яке належить сторонам на праві спільної часткової власності, складається з житлового будинку А загальною площею 59,5 кв.м житловою площею 50,9 кв.м, 1953 року побудови; літньої кухні Б площею 21,9 кв.м, 1967 року побудови; сараю В площею 21,3 кв.м, 1967 року побудови; шопи Г площею 10,5 кв.м, 1967 року побудови; вбиральні Д площею 1,3 кв.м, 1967 року побудови; колодязя N1; огорожі N2 площею 21,1 кв.м; огорожі N3 площею 34,2 кв.м. Загальна площа домоволодіння становить 169,8 кв.м. Середньозважений фізичний знос житлового будинку складає 36 %, будинок знаходиться у задовільному фізичному стані. Вказані обставини підтверджуються технічним паспортом, копія якого міститься на а.с.8-12, довідкою ОКП «Івано-Франківське ОБТІ», копія якої підшити на а.с.14, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності кожної із сторін (а.с. 18-19, 60), звітом про оцінку майна (а.с.97-107). Вищевикладені обставини, встановлені судом, сторонами не оспорювались. Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України, яка встановлює непорушність права власності, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності з вимогами ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Частиною 2 ст.365 ЦК України передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз норми частини першої статті 365 ЦК України дає підстави для висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 р. у справі № 6-81цс11, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 р. у справі № 908/1754/17, у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 р. у справі № 303/4849/16-ц. Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. У рамках розгляду даної справи судом встановлено наявність обставини, передбаченої п.1 ч.1 ст.365 ЦК України, якою підтверджено, що частка відповідачки є незначною і не може бути виділена в натурі. Зокрема, встановлено, що позивачці на праві власності належить 5/6 частин домоволодіння, що становить 49,58 кв.м у житловому будинку та 141,5 кв.м у домоволодінні. Відповідачці на праві власності належить 1/6 частина домоволодіння, що складає 9,92 кв.м від загальної площі житлового будинку у 59,5 кв.мта 28,3 кв.м від загальної площі домоволодіння у 169,8 кв.м. Висновком експерта № 63/з від 22.03.2021 р., зробленим судовим експертом Самулевичем В.М. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи згідно звернення представника позивача - адвоката Говзана М.М. (а.с.169-178), встановлено, що на 5/6 ідеальної частини житлового будинку сторін припадає 49,58 кв.м загальної площі, 42,42 кв.м житлової площі; на 1/6 ідеальної частини житлового будинку сторін припадає 9,92 кв.м загальної площі, 8,48 кв.м житлової площі. Ідеальна частка власника 1/6 частини є меншою за мінімально необхідну площу однокімнатної квартири, яка повинна становити 28 кв.м, та меншою за нормовану площу однієї житлової кімнати, яка повинна становити 14 кв.м. Також згідно державних будівельних норм (ДБН) у однокімнатних квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлова кімната і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузол, тощо. Вказаним висновком експерта підтверджено, що згідно вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва у відповідності до вимог пунктів 5.18-5.20 ДБН В2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення» провести розподіл будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , між двома співвласниками, виходячи з їх часток 1/6 та 5/6, технічно неможливо, оскільки на 1/6 ідеальної частини будинковолодіння припадає загальної площі у житловому будинку - 9,92 кв.м, у тому числі житлової - 8,48 кв.м. Суд вважає голослівним твердження представника відповідача про те, що частка відповідачки є значною та може бути виділена в натурі. Жодного належного і допустимого доказу щодо наявності стверджуваних обставин сторона відповідача не надала. Судом встановлено, що у власності відповідачки знаходиться земельна ділянка для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,22 га по [ADDRESS] . Відповідачка з 18.09.2013 р. уклала з АТ «Прикарпаттяобленерго» договір про користування електричною енергією по [ADDRESS] . На даній земельній ділянці відповідачка побудувала новий житловий будинок, який на даний час готовий до здачі в експлуатацію. Однак, завершений будівництвом будинок відповідачка в експлуатацію не здала, своє право власності на створене нерухоме майно не зареєструвала. Дані обставини підтверджуються відповідною інформацією Павлівського старостинського округу Ямницької сільської ради ОТГ від 22.03.2019 р. (а.с.218), повідомленням філії «Центральна» АТ «Прикарпаттяобленерго» від 28.03.2019 р. (а.с.219), довідкою Павлівського старостинського округу Ямницької сільської ради ОТГ від 05.11.2019 р. (а.с.90). У судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що даний час відповідачка із сім`єю проживає у будинку по [ADDRESS] . При цьому відповідачка [PERSON] із членами своєї сім`ї - дочкою [PERSON] , внуком [PERSON] , синами [PERSON] , [PERSON] залишаються зареєстрованими у житловому будинку по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ямницької сільської ради ОТГ № 534 від 29.09.2020 р. (а.с.152). Як випливає з даної довідки органу місцевого самоврядування, згідно акту обстеження, складеного 16.09.2020 р. Ямницькою сільською радою ОТГ, зареєстровані у господарстві по [ADDRESS] відповідачка та члени її сім`ї у вказаному господарстві фактично не проживають. Сторона відповідача не спростувала вказаних обставин, які дають суду підстави стверджувати, що припинення права власності відповідачки на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім`ї. Суд вважає необґрунтованим твердження сторони про порушення права неповнолітнього внука відповідачки [PERSON] у разі припинення її права власності на частку у спільному майні з огляду на те, що останній вже досяг повноліття, та порушення прав членів її сім`ї, які не мають іншого зареєстрованого житлового приміщення для проживання. Суд зазначає, що відповідачка може у будь-який час скористатись своїм правом на здачу в експлуатацію створеного нею нерухомого майна і державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно та узаконити права членів своєї сім`ї на користування цим житлом. Відповідно до звіту про оцінку майна від 27.02.2020 р. ТОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» (а.с.97-116) вартість домоволодіння [ADDRESS] становить 310959 грн., вартість 1/6 частини домоволодіння складає 51826,50 грн. Позивачка внесла вартість 1/6 частини домоволодіння у сумі 51826,50 грн. на депозитний рахунок суду, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 46, 141). При цьому суд критично оцінює посилання сторони відповідача на те, що визначена позивачкою вартість 1/6 частки свідомо занижена та не відповідає дійсній вартості, з огляду на те, що сторона не надала суду жодного належного і допустимого доказу (звіту про оцінку майна чи висновку експертизи) на підтвердження більшої вартості спірної частки домоволодіння. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд враховує, що втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог, які підлягають до задоволення. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка під час подання позову сплатила судовий збір лише за одну позовну вимогу, з відповідачки слід стягнути на її користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. та судовий збір у дохід державного бюджету в розмірі 768,40 грн. за другу задоволену вимогу. На підставі наведеного, відповідно до ст. 321, 365 ЦК України, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Outcome: approved