Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до Донецької міської ради про визнання права власності в порядку фактичного прийняття спадщини. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є матір'ю [PERSON]. З 1986 року по 2014 рік позивачі проживали однією сім'єю за адресою [ADDRESS]. Разом з ними проживав чоловік [PERSON] та батько [PERSON] - [PERSON], мати позивача [PERSON] - [PERSON], а також чоловік позивача [PERSON] - [PERSON] та їх донька [PERSON] Вищевказана квартира належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/6 кожному. [PERSON] померла [INFO], та [PERSON] помер [INFO]. Після їх смерті спадкоємці за видачою свідоцтва про право на спадщину на квартиру не зверталися, оскільки члени родини продовжували проживати разом у вказаній квартирі. Проте [PERSON] зверталася до Першої донецької державної нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на грошові внески та іменні прості акції ВАТ « Петровський машинобудівний завод». На теперішній позивачам необхідно оформити спадщину на квартиру для її подальшого продажу. На момент смерті [PERSON] та [PERSON] позивачі проживали у вищевказаній квартирі, тому фактично прийняли спадщину. 03 листопада 2017 року позивачі звернулися із заявою до П'ятої донецької державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, Першою державною нотаріальною конторою, що виконує обов'язки державного нотаріуса П'ятої донецької державної нотаріальної контори було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS], оскільки спадкова справа № 87/2003 знаходиться на непідконтрольній Українській владі території, у приміщенні Першої державної нотаріальної контори у м. Донецьку. Просять визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку квартири за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її матері - [PERSON], та на 1/12 частку вищезазначеної квартири - після смерті чоловіка [PERSON], та за [PERSON] визнати право власності на 1/12 частку вищевказаної квартири після смерті батька - [PERSON]. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26.06.2018 року відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі та розгляд справи призначений за правилами позовного (загального) провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 13.08.2018 року закрито підготовче провадження по зазначеній справі та справу призначено до судового розгляду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Представник Донецької міської ради в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Третя особа П'ята донецька державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд слухати справу у їх відсутність, проти задоволення позову та ухвалення заочного рішення не заперечують. Суд, дослідивши надані докази й матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 26 вересня 1966 року Паркоммуновський міський ЗАГС Луганської області, [PERSON] народилась [INFO] її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] від 04.08.2017 року, виданого повторно Хортицьким районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02 березня 1968 року, після реєстрації [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 23.01.1970 року Калінінським райбюро ЗАГС м. Донецька, [PERSON] народилась [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 25 червня 1988 року Ворошиловським райбюро ЗАГС м. Донецька, [PERSON] та [PERSON] 25 червня 1988 року зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]». Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 01 квітня 2003 року встановлено факт родинних відносин, що [PERSON], яка померла [INFO], є матір'ю [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER] виданого, 22.12.1993 року, квартира розташована за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частки кожному. Згідно паспорту серії [NUMBER] від 29 грудня 2000 року, виданого Ворошиловським РВ УМВС України в Донецькій області [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 01.07.1986 року. Згідно паспорту серії [NUMBER] від 15 грудня 1997 року, виданого Ворошиловським РВ УМВС України в Донецькій області [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 01.07.1986 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27 червня 2002 року, виданого Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, [PERSON] помер [INFO]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.08.1999 року, виданого Ворошиловським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, [PERSON] померла [INFO], актовий запис № 990. Відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом, від 15 лютого 2003 року, виданого державним нотаріусом Першої донецької державної нотаріальної контори Хіргій Л. Р., [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] у виді грошових внесків та простих іменних акцій ВАТ « Петровський машинобудівний завод». Згідно відповіді № 911/01-09 від 07.08.2018 року, Першою селидівською державною нотаріальною конторою надана інформаційна довідка зі Спадкового реєстру спадкової справи після смерті [PERSON], померлого [INFO], Першою донецькою державною нотаріальною конторою заведена 11.02.2003 року спадкова справа № 87/2003. Свідоцтво про право на спадщину було видане Першою донецькою державною нотаріальною конторою 19.02.2003 року за реєстром № 6-149. Згідно відповіді № 257/01-16 від 14.09.2018 року, П'ятою донецькою державною нотаріальною конторою надана інформаційна, що із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину померлої [INFO] [PERSON] до теперішнього часу ніхто не звертався. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Заповітів за життя [PERSON] не складалось. Постановою державного нотаріусу Першої донецької нотаріальної контори Сафронової Н.Л. від 10.11.2017 року № 83/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], після смерті чоловіка [PERSON], оскільки спадкова справа № 87/2003 знаходиться на непідконтрольній Українській владі території, у приміщенні Першої донецької нотаріальної контори у м. Донецьку. Постановою державного нотаріусу Першої донецької нотаріальної контори Сафронової Н.Л. від 10.11.2017 року № 84/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], після смерті батька [PERSON], оскільки спадкова справа № 87/2003 знаходиться на непідконтрольній Українській владі території, у приміщенні Першої донецької нотаріальної контори у м. Донецьку. Згідно п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України від 16.01.2003 року, положення даного кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України в постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини. Відповідно до ст. 548 ч. 1 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З наведеного вбачається, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] був чинним ЦК УРСР, нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини) (ст. 549 ч. 1 п.1 ЦК УРСР). Таким чином, донька померлої [PERSON] - [PERSON], фактично прийняла спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, оскільки проживала та була зареєстрована разом з [PERSON] до дня її смерті та протягом шести місяців після її смерті за адресою: [ADDRESS], тобто у спірному житловому будинку. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Також, згідно п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 18.06.1994 року (яка була чинна на час відкриття спадщини), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Зі змісту вказаної норми вбачається, що спадкоємці [PERSON] дружина [PERSON] та донька [PERSON] прийняли спадщину, оскільки вони звернулись до державного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на грошові внески. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 1268 ч.5 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв'язку з тим, що спадкові справи знаходяться на непідконтрольній території, право позивачів підлягає захисту в судовому порядку. Аналізуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позивачі позбавлені можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину, до складу якої входить нерухоме майно, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню в порядку ст. 1216, ст. 1217, п.1 ч. 2, абз .2 ст.16 ЦК України, так як способами захисту цивільних прав та інтересів може бути шляхом визнання права. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved