Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом і свої вимоги мотивують тим, що вони є власниками домоволодіння що знаходиться за адресою [ADDRESS] та користувачами земельної ділянки за цією ж адресою. Влітку 2013 року їм стало відомо про те, що [PERSON] у 1999 році отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0792 га за адресою [ADDRESS]. Але межі земельних ділянок за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] не відповідають фактичному користуванню між землевласниками та землекористувачами, зазначеними у планах КП «Сумське міське БТІ». Зазначають, що земельні ділянки є сусідніми та розмір земельної ділянки позивачів має випуклу форму в бік ділянки [ADDRESS]. В той же час, земельна ділянка [ADDRESS], що зазначена на плані зовнішніх меж земельної ділянки в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку має прямокутну форму, а не випуклу, що не відповідає межам по фактичному користуванню між землевласниками та землекористувачами по вул. Федько в м. Суми, зазначеному в планах КП «Сумське міське БТІ». Окрім цього, рішення Сумської міської ради від 28.04.1999 року в частині внесення уточнень в площі земельних ділянок [ADDRESS] і видачі державних актів на право приватної власності на зазначені земельні ділянки, є скасованим рішенням Зарічного районного суду міста Суми, а тому просять визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-СМ №022526 від 16 вересня 1999 року зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №13776 та скасувати запис щодо його реєстрації. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], в судовому засіданні позов підтримала повністю, просить суд позов задоволити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву від 27.12.2013 року, в якій просить задовольнити у повному обсязі позовні вимоги, а також розглядати справу без його участі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. У своїх запереченнях посилався на те, що позивачам ще до 2013 року було відомо про те, що у відповідачки [PERSON] є Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. 3-тя особа: Управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області про день та час розгляду справи повідомлене належним чином, представник до суду не з»явився. Суду надано відзив, в якому зазначено про те, що повноваження по скасуванню запису щодо реєстрації належать саме реєстраційній службі Сумського міського управління юстиції. 3-тя особа: реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, представник в судове засідання не з'явився. 3-тя особа: представник Сумської міської ради та виконавчого комітету Сумської міської ради Кузченко Т.М. в судовому засіданні у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши сторін, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи зі слідуючого: Судом при розгляді справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.02.1978 року, спадкоємцями майна розташованого за адресою [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON]. З того часу позивачі є землекористувачами земельної ділянки розташованої за адресою [ADDRESS], в межаж розміру визначено в планах КП «Сумське міське БТІ». Власником сусідньої земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS] є відповідачка [PERSON], яка у 1999 році отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0792 га. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] -[PERSON] пояснила, що про існування Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку [ADDRESS] позивачам стало відомо влітку 2013 року. Так, після цього позивачам стало відомо про існування рішення Зарічного районного суду міста Суми від 27.03.2007 року по справі №2-96/07, в якому встановлено, що межі земельних ділянок за адресою [ADDRESS] та [ADDRESS] не відповідають фактичному користуванню між землевласниками та землекористувачами, зазначеному в планах КП «Сумське міське БТІ». Посилання представника відповідача на те, що позивачам ще до 2013 року було відомо про те, що у відповідачки є Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ніякими доказами не підтверджуються. Окрім цього, розмір земельної ділянки [ADDRESS] має випуклу форму в бік ділянки [ADDRESS]. В той же час, земельна ділянка [ADDRESS], що зазначена на плані зовнішніх меж земельної ділянки в Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку має прямокутну форму, а не випуклу, що не відповідає межам по фактичному користуванню між землевласниками та землекористувачами по вул. Федько в м. Суми, зазначеному в планах КП «Сумське міське БТІ». Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 27.03.2007 року по справі №2-96/07 скасовано рішення Сумської міської ради від 28.04.1999 року в частині внесення уточнень в площі земельних ділянок [ADDRESS] і видачі державних актів на право приватної власності на зазначені земельні ділянки. Таким чином, рішення, на підставі якого землекористувачу ділянки [ADDRESS] було видано Державний акт, є скасованим. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27.03.2007 року по справі №2-96/07 на сьогодні є чинним та ніким не скасованим. У вищезазначеному рішенні суду зазначено про те, що сторони по справі визнають, що при передачі їм у приватну власність земельних ділянок не були належним чином встановлені межі їх земельних ділянок у натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Скасування державного акта на право приватної власності на ділянку залежить від доведення незаконності рішення органу місцевого самоврядування. Виходячи із змісту ч.1 ст.155 ЗК України умовою визнання недійсним виданого органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту є порушення цим актом прав особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою. Відповідно до Ухвали Верховного суду України від 08 червня 2011 року, державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 грн., та 229 грн. 40 коп. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved