Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивачка 25.03.2019 року звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] ( свідоцтво про смерть [NUMBER] ). На час смерті [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] , та земельна ділянка розміром 0,1900 га. розташована за цією ж адресою. Житловий будинок із господарськими спорудами розташовані на земельній ділянці, виділеної для будівництва і обслуговування господарських споруд, та відповідно до державного акту ( ЯЗ № [NUMBER] ) про право власності на землю належала померлому, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] . Вартість земельної ділянки відповідно до витягу із нормативно грошової оцінки - 28 5913, 16 грн. 11 серпня 1986 року її батькові видали свідоцтво про право власності на житловий будинок в [ADDRESS] , як голові колгоспного двору. 20.09.1986 року відбулась реєстрація вказаного об`єкту нерухомого майна в реєстрі нерухомого майна. В документах сільської ради, також їх будинок зареєстрований в господарській книзі, як колгоспний двір. В колгоспному дворі були зареєстровані всі члени родини. Але, ні в сільській раді, а ні в БТІ не має відомостей про те, що 18 березня 1992 року був укладений договір купівлі-продажу між її батьком [PERSON] і представником колгоспу ім. Дзержинського, про купівлю - продаж будинку [ADDRESS] за кошти в розмірі 7 750 крб. Вказані кошти її батько перераховував двома платежами, квитанція № 145 від 27.01.1992 року - суму 4 436 крб. і квитанція № 45 від 16.03.1992 року - сума 2 500 крб. і 814 крб. Також, цей договір зареєстрований в реєстрі нерухомого майна, відповідно до реєстраційного посвідчення № 309 від 16.04.1992 року. Існує і ще один договір купівлі- продажу на вказаний будинок від 07.08.1989 року, укладений між моїм батьком і колгоспом ім. Дзержинського про купівлю - продаж будинку [ADDRESS] . Все вище викладене свідчить, про наявність помилки в оформленні права власності на спірний будинок, тобто вказаний житловий будинок придбаний за особисті кошти її батька, що вже не дає підстав реєструвати його як майно колгоспного двору. 11.11.2014 року її батько [PERSON] склав заповіт на її ім`я. Після його смерті вона вчасно подала заяву до Полтавської районної державної нотаріальної контори, 27.08.2018 року була відкрита спадкова справа, її мати - [PERSON] 04.10.2018 року подала заяву нотаріусу про відмову від прийняття спадщини. 21 березня 2019 року нотаріус видала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на розбіжності в оформленні правовстановлюючих документів. Право власності на земельну ділянку повністю оформлено на ім`я її батька, акт на право власності був виданий в 2012 році, в цей час вже був і договір купівлі - продажу на будинок. Чому ані сільська рада не внесла виправлення в свої документи, що будинок по [ADDRESS] не є колгоспним двором, і чому Полтавське БТІ, маючи вторинну реєстрацію договору купівлі продажу будинку, не внесло виправлення в реєстр нерухомого майна, відповісти на ці питання, коли минуло 30 років не можливо. Але, всі правовстановлюючі документи свідчать що житловий будинок з господарським спорудами по [ADDRESS] належав її батькові, і земельна ділянка розміром 0,1900 га. розташована за цією ж адресою, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] , також належала її батькові. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст. 392 ЦК ). Після смерті [PERSON] відповідно до ст.1268 ЦК України фактично спадщину прийняла [PERSON] . Відповідно до ст. 1222 та ст. 1261 ЦК України, вона є спадкоємицею першої черги. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи норми ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Вирішити спірне питання за межами суду вона не маю змоги, бо наявність постанови нотаріуса про відмову видати свідоцтво про право на спадщину позбавило її такої можливості. ВС вказав, що відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. За умови відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Тому, вона змушена із цим позовом звернутись до установи відповідача де територіально розташоване спадкове майно. Прохала визнати за [PERSON] , [INFO] , ідн [NUMBER] , право власності на спадкове майно, що належало її батькові [PERSON] ( що помер [INFO] ), а саме : житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] і [ADDRESS] (житлова площа 54,4 м.кв., загальна площа 88,5 м.кв. ), земельну ділянку розміром 0,1900 га., розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] . В судове засідання сторони у справі не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Де позивачка та представник позивача - адвокат Яресько Н.В. позов підтримали та прохали задовольнити ( а. с. 43, 46-47 ). Від представників відповідача та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предсмет спору - Полтавської районної державної нотаріальної контори надійшли заяви, де вони не висловили заперечень щодо позову ( а. с. 38, 39, 45 ). Тому, суд вважає за можливе, розгляд справи по суті у відсутності не з`явившихся сторін по наявним матеріалам справи та за наявності від них відповідних заяв. Судом встановлено всі обставини, на які послалася в позові позивачка і вони підтверджуються матеріалами справи на а. с. 5 - 30. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 328, 392, 1216, 1217, 1261, 1268, 1269, 1297 ЦК України, так як власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право. Позивачка є спадкоємцем за заповітом на спадщину, що залишилась після смерті її батька [PERSON]

Outcome: approved