Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивачка 22.02.2017 р. звернулася в суд з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у якому просила стягнути у її користь у солідарному порядку з відповідачів на відшкодування моральної шкоди 4 608 000 грн. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що вона визнана потерпілою у кримінальному провадженні за наслідками смерті у ДТП її чоловіка [PERSON] Досудовим слідством встановлено, що [INFO] р. близько 23 год. на автодорозі Стрий-Чернівці між населеними пунктами м. Івано-Франківськ та с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки «БМВ-316» н.з. [NUMBER], на своїй смузі руху вчинив наїзд на пішохода [PERSON], який внаслідок наїзду впав на смугу зустрічного руху, де на нього було вчинено наїзд зустрічним автомобілем марки «Кіа Rio» н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON]; від отриманих тілесних ушкоджень її чоловік помер на місці події. Відповідно до постанови старшого слідчого ОВС відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Івано-Франківській області від 14.11.2012 р. кримінальну справу №0329834 порушену за даним фактом за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України було закрито на підставі п.2 ст. 6 КПК України (у редакції 1960 р.)- за відсутності складу злочину. Однак вона вважає, що водіями [PERSON] та [PERSON] були порушені п.п.2.3, 12.3 ПДР України, внаслідок чого загинув пішохід [PERSON] Позивачка зверталася до [PERSON] про відшкодування шкоди, який надав їй 17000 грн., які вона витратила на поховання чоловіка та встановлення пам»ятника, а [PERSON] не відшкодував нічого. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Втративши чоловіка, вона змушена самостійно виховувати та утримувати дитину, за відсутності підтримки чоловіка зменшився час на відпочинок, суттєво змінилися умови життя. Крім того, вона пережила стрес та душевні страждання внаслідок смерті чоловіка, у неї порушився сон, погіршився стан здоров'я, виникла невпевненість у майбутньому. Тому спричинену моральну шкоду вона оцінює у 4 608 000 грн. Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задоволити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що дійсно [INFO] р. сталася ДТП за участю його довірителя, однак постановою від 14.11.2012 р. кримінальна справа була закрита у зв»язку з відсутністю складу злочину, а саме відсутністю вини; [PERSON] не володів технічною можливістю попередити дану ДТП шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Натомість даною постановою встановлено, що саме пішохід [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння порушив ПДР України. Однак відповідач [PERSON] на прохання позивачки відшкодував їй 17000 грн., оскільки поставився з розумінням до даної ситуації. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та не доведеними, оскільки відповідно до постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» однією з підстав для відмовлення чи зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої особі є саме знаходження потерпілого в нетверезому стані та нехтування ним правил безпеки руху. Просив у позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що відповідно до постанови від 06.07.2012 р. помічника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону у порушенні кримінальної справи по факту ДТП, яка мала місце [INFO] р. відносно [PERSON] було відмовлено за відсутністю в діяннях складу злочину. У даній постанові зазначено, що водій [PERSON] не міг уникнути наїзду на [PERSON] У постанові про закриття кримінальної справи від 27.09.2012 р. встановлено, що ДТП сталася внаслідок необережних дій пішохода [PERSON] Тому той факт, що водій автомобіля «BMW» [PERSON] здійснив наїзд на [PERSON], після чого його тіло впало під колеса автомобіля [PERSON], який рухався по зустрічній смузі, було надзвичайною та невідворотною зовнішньою подією, що позбавила можливості останнього запобігти негативним наслідкам, тобто для водія [PERSON] це була непереборна сила. Просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] р. біля 23 год. 00 хв. на автодорозі Стрий-Чернівці між населеними пунктами м. Івано-Франківськ та с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області [PERSON], керуючи автомобілем марки «БМВ-316» н.з. [NUMBER], на своїй смузі руху вчинив наїзд на пішохода [PERSON]; внаслідок наїзду [PERSON] впав на смугу зустрічного руху, де на нього відразу було вчинено наїзд зустрічним автомобілем марки «Кіа Rio» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], який роз'їжджався із автомобілем марки «БМВ-316»; від отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] помер на місці події. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок необережних дій пішохода [PERSON], який у темну пору доби на неосвітленій ділянці дороги, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп»яніння та будучи одягненим у темний одяг, як учасник дорожнього руху не виділив себе на дорозі для своєчасного виявлення іншим учасником дорожнього руху, переходив проїзну частину у недозволеному місці, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху. Вказані обставини встановлені у ході досудового слідства по кримінальній справі за фактом даної ДТП. Постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування ДТП СУ УМВС України в Івано-Франківській області Маланчина Л.Е. від 27.09.2012 р., кримінальна справа № 329834 за фактом ДТП, внаслідок якої загинув [PERSON], за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, закрита на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутністю складу злочину. Також постановою помічника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону Логінова В.О. від 06.07.2012 р. у порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України відмовлено на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України за відсутністю в діяннях складу злочину. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням). Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, при цьому, вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини). Відповідачами не доведено наявність умислу пішохода або наявність непереборної сили, тому на них як на володільців джерела підвищеної небезпеки покладається обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди незалежно від їх вини. Адже зі змісту постанови про закриття кримінальної справи вбачається, що дана дорожньо - транспотна пригода сталася внаслідок необережних дій пішохода [PERSON] Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За таких обставин, вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є підставними. Пунктами 9,10 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що позивачка безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати чоловіка, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, тому, враховуючи відсутність вини відповідачів, те, що загиблий знехтував правилами безпеки руху, перебував у нетверезому стані, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що з відповідачів у солідарному порядку слід стягнути на користь позивачки 50 000 грн. моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн., а саме по 352,40 грн. з кожного з відповідачів. На підставі наведеного, відповідно до ст..ст.22, 23, 1166, 1167,1187, 1193 ЦК України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: approved