Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивачка 07 травня 2020 року звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання двох дітей. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 10 січня 2006 року вони з відповідачем уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №01. В період шлюбу народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, і в кінцевому результаті це привело до фактичного припинення шлюбних відносин. З лютого 2020 року вони проживають окремо, а відповідач переїхав проживати в с. Сурсько-Литовське Дніпровського району. Позивачка зазначає, що з цього часу їх спільні діти проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно надавати кошти на утримання малолітніх дітей відмовляється, що змушує її звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Між нею та відповідачем на момент пред`явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей. Позивачка вважає, що відповідач є здоровим та працездатним, інших осіб на утриманні не має, а тому може сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина та доньки у такому розмірі. 16 липня 2020 року відповідач [PERSON] , з урахуванням заяв від 23 липня 2020 року та від 10 листопада 2020 року, звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини. На обґрунтування зустрічного позову зазначив, що спільне життя з позивакою не вклалося через постійні сварки та різні погляди на сімейне життя, а тому на даний час у Солонянському районному суді Дніпропетровської області розглядається справа про розірвання шлюбу. Після припинення шлюбних відносин їх з позивачкою спільні діти залишилися проживати з матір`ю, а він постійно спілкувався з ними. Інколи діти жили у нього. З червня 2020 року, через стан здоров`я позивачки, донька та син переїхали проживати до нього, а коли настав час повернутися до матері, то донька забажала проживати постійно з батьком за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира на праві власності належить його матері - [PERSON] . Відповідач зазначає, що вони з донькою проживають у вказаній двокімнатній квартирі, загальною площею 53,6 м?. Кімната, в якій мешкає донька, обладнана для того, щоб зробити її проживання та навчання максимально комфортним. Дитина має власне ліжко, стіл для навчання, шафу з речами та інше. На даний час відповідач займається зміною школи, для того, щоб доньці було зручно відвідувати школу за місцем мешкання. [PERSON] зазначає, що донька знаходиться на його матеріальному утриманні та не має наміру змінювати проживання, хоча позивачка заперечує проти того, щоб дитина жила з батьком. Проте позивачка не може дати доньці ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання. Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що спиртними напрями він не зловживає, добре відноситься до доньки, за місцем роботи характеризується позитивно та має відповідні доходи для утримання доньки. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2020 року вказані позови було прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради (а.с.85-86). Позивачка у судовому засіданні пояснила, що свій позов підтримує у повному обсязі, а з січня 2020 року вони з відповідачем разом не проживають, оскільки він переїхав жити до своєї мами. У вересні 2020 року шлюб між ними було розірвано. За цей час відповідач дав лише 1 000 гривень на утримання дітей та придбав взуття для сина. Весь цей час діти знаходилися на її утриманні. У червні 2020 року відповідач забрав доньку жити до себе. На даний час вона проживає з батьком, а син проживає з позивачкою. В свою чергу, позивачка купила доньці куртку, взуття та светр. Інколи донька приїздить до неї на вихідні, а всі осінні канікули також провела у позивачки. На утримання сина відповідач кошти не надає. Не заперечувала проти задоволення зустрічного позову, зазначивши що вона не заперечує проти того, щоб донька проживала разом з батьком. Відповідач [PERSON] позов про стягнення аліментів визнав частково та пояснив суду, що не заперечує проти сплати аліментів у розмірі 1/4 частини від його доходу на місяць на утримання сина. Раніше він не сплачував аліменти, оскільки не хотів давати кошти колишній дружині. Пояснив, що його дохід на місяць складає приблизно 8\~000 гривень. Також пояснив, що діти проживали разом з ним з червня 2020 року, оскільки позивачка перебувала у лікарні. Після того, як вона одужала, син повернувся жити до матері, а донька залишилася проживати з ним та повністю знаходиться на його утриманні. На даний час донька навчається в 5-Б класі Сурсько-Литовської загальноосвітньої школи. З ними разом живуть його мама, племінниця та співмешканка в квартирі його матері. Позивачка допомогу на утримання доньки не надає, але не заперечував проти того, що вона придбала їй куртку, шапку та светр. Заявлений зустрічний позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити, оскільки він може утримувати доньку, на даний час доглядає за нею, а вона повністю перебуває на його утриманні. Вважав, що доньці краще проживати з батьком, а не з матір`ю. Представники Управління-служби у справах дітей Сурсько-Литовської сільської ради, та виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради (як орган опіки і піклування) в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Згідно поданої заяви просили здійснювати розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.104). Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши наявні у справі та надані сторонами у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків. Положеннями ч.1\~\~ст. 4 ЦПК України\~передбачено, що\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч. 1 ст.\~15\~ЦК \~України \~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10 січня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №01, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Після укладення шлюбу прізвище позивачки змінено на « [PERSON] » (а.с.5). У період шлюбу у сторін народилися спільні діти: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданими відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області 22 вересня 2006 року, актовий запис №100, та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] , виданими виконавчим комітетом Василівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області 01 грудня 2009 року, актовий запис №26 (а.с.6,8). Судом встановленою, що на час розгляду справи між батьками дітей наявний спір про утримання дітей та про місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки виконавчого комітету Солонянської селищної ради №188 від 14 квітня 2020 року (а.с.10) та Акту обстеження фактичного проживання № 189 від 14 квітня 2020 року (а.с.15), спільні діти сторін проживають за місцем реєстрації позивачки в [ADDRESS] та зі слів матері знаходяться на її утриманні. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований та мешкає в [ADDRESS] (а.с. 34,73). З копії Акту обстеження умов проживання від 02 липня 2020 року, складеного начальником та фахівцем із соціальної роботи Служби у справах дітей виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 77) та копії Акту обстеження фактичного проживання від 11 липня 2020 року (а.с.80), з`ясовано, що спільна донька сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком за місцем його реєстрації та знаходиться на його утриманні. Позивачка та відповідач не заперечували той факт, що на час подання первісного позову про стягнення аліментів на утримання двох дітей, останні мешкали разом з матір`ю та перебували на її утриманні, а з початку червня 2020 року малолітня [PERSON] мешкає з батьком та перебуває на його утриманні. Вказані обставини не підлягають доказуванню в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Вирішуючи позовні вимоги за первісним позовом про стягнення аліментів, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами, які є батьками малолітньої [PERSON] , існує спір стосовно місця її проживання. Відповідно ст. ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Так, позивачка не довела суду факт того, що донька [PERSON] перебуває на її утриманні, оскільки надані нею докази підтверджують лише місце проживання дітей за певною адресою та не є належними доказами щодо утримання дітей. Також довідка та Акт, на які посилалася позивачка, датовані 14 квітня 2020 року, а з позовом до суду вона звернулася 07 травня 2020 року. Судом же було встановлено, та це не оспорюється сторонами, що донька сторін [PERSON] з червня 2020 року проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Оскільки відповідач не заперечував факт перебування на утриманні позивачки сина [PERSON] , тому суд вважає, що існують підстави для задоволення первісного позову саме в частині стягнення аліментів на утримання сина. За встановлених обставин, підстави для стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] відсутні у зв`язку з перебуванням дитини на утриманні батька. Вирішуючи первісний позов в частині розміру аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання сина [PERSON] , суд виходить з того, що доказів існування будь-якої домовленості стосовно розміру щомісячного утримання дитини між сторонами не надано, у зв`язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом. Суд при визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів, який не надав до суду доказів про своє офіційне працевлаштування та про розмір отримуваного ним заробітку, а також враховує матеріальне становище позивачки, стан здоров`я як відповідача, так і дитини, її вік та потреби. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде\~стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Так, при визначені розміру аліментів на дитину суд виходить з того, що з 01 січня 2020 року в Україні прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» на одну особу віком від 6 до 18 років становить 2 218 гривень 00 копійок, а права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Тому як позивачка так і відповідач повинні нарівні матеріально забезпечувати своїх дітей, а тому суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати прожитковому мінімуму, встановленому Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік». Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров`я як відносно дитини, так і відносно відповідача, сторонами не надано. Вирішуючи вимоги за зустрічним позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для його задоволення з огляду на наступне. Відповідно до положень ст.ст. 160, 161 СК України, місце проживання\~дитини,\~яка не\~досягла десяти\~років,\~визначається за\~згодою батьків. Якщо мати\~та батько,\~які проживають\~окремо,\~не дійшли\~згоди щодо\~того,\~з ким\~із них\~буде проживати\~малолітня дитина,\~спір між\~ними може\~вирішуватися органом\~опіки та\~піклування або\~судом. Під\~час вирішення\~спору щодо\~місця проживання\~малолітньої дитини\~беруться до\~уваги ставлення\~батьків до\~виконання своїх\~батьківських обов`язків,\~особиста прихильність\~дитини до\~кожного з\~них,\~вік дитини,\~стан її\~здоров`я\~та інші\~обставини,\~що мають\~істотне значення. Орган\~опіки та\~піклування або\~суд не\~можуть передати\~дитину для\~проживання з\~тим із\~батьків,\~хто не\~має самостійного\~доходу,\~зловживає спиртними\~напоями або\~наркотичними засобами,\~своєю аморальною\~поведінкою може\~зашкодити розвиткові\~дитини. Судом встановлено та цей факт не оспорюється сторонами, що з червня 2020 року і на теперішній час малолітня дитина сторін [PERSON] проживає разом з батьком за місцем його реєстрації, що також підтверджується Актом обстеження умов проживання від 02 липня 2020 року, Висновком оцінки потреб сім`ї від 06 липня 2020 року та Актом обстеження фактичного проживання від 11 липня 2020 року, та перебуває на утриманні батька (а.с.77,77-79,80). Відповідач за зустрічним позовом зареєстрований та мешкає в [ADDRESS] (а.с. 34,73). Право власності на квартиру, в якій зареєстрований та мешкає позивач за зустрічним позовом - [PERSON] зі своєю донькою, належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 21 лютого 1996 року за №1243-7 (а.с.76). Згідно Акта обстеження умов проживання [PERSON] , складеного начальником та фахівцем із соціальної роботи Служби у справах дітей виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області 02 липня 2020 року, умови проживання - задовільні, в квартирі є необхідні меблі, електроприлади, водопостачання, світло та газопостачання. Зазначено також, що у родині добрі відносини та донька [PERSON] бажає проживати разом з батьком (а.с. 77). Згідно довідки КЗ «Сурсько-Литовська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Сурсько-Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області» №69 від 06 листопада 2020 року, [PERSON] , 2009 року народження навчається у 5-Б класі даного закладу, а її батько приділяє належну увагу вихованню доньки, завжди співпрацює з класним керівником, цікавиться шкільним життям доньки, про що зазначено у характеристиці зі школи (а.с.119). Таким чином судом було з`ясовано умови проживання батька дитини, його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, отримано відомості про особисту прихильність дитини до батька, що з`ясовано з дослідженого судом Акту обстеження умов проживання (а.с.77). Будь-яких обмежень матеріального стану, умов проживання для дитини з батьком судом встановлено не було. Правовідносини що склалися між сторонами врегульовані нормами\~Цивільного Кодексу України,\~Сімейного Кодексу України,\~Законом України «Про охорону дитинства», а також міжнародно-правовими актами та договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. ст.11,12 цього Закону, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно наданого суду Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Сурсько Литовської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року доцільним є встановлення місця проживання дитини разом з батьком [PERSON] , з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини [PERSON] (а.с.102). Висновок мотивований тим, що для дитини батьком створені всі необхідні умови для проживання, навчання та всебічного розвитку, у дитини є власне ліжко, стіл для навчання, особисті речі. Також Висновок мотивований особистим бажанням дитини проживати разом з батьком, що не заперечувалося матір`ю дитини, яка також приймала участь під час засідання органу орішки та піклування. Під час розгляду справи судом було встановлено, що особисті якості обох батьків не перешкоджають кожному з них виховувати дитину. Вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те з ким із них має проживати дитина, суд виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, та перш за все, керується пріоритетом прав та інтересів дитини і має на меті ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання та розвитку дитини. Згідно п.18 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11\~від 21.12.2007\~року з відповідними змінами «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу уваги на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до принципу 6 «Декларації прав дитини», прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка є частиною національного законодавства України (надалі\~Декларація) - дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові а також моральної та матеріальної забезпеченості. Наявні в матеріалах справи докази вказують на відсутність обставин, передбачених ч. 2 ст. 161 СК України, які перешкоджали б передачі дитини для проживання разом з її батьком. Згідно ст.\~19\~СК України наявність письмового висновку органа опіки стосовно вказаного спору між сторонами є обов`язковим. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, Висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи. Згідно з ч. ч. 1-2\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що за засіданні комісії з захисту прав дитини, за результатами якого було складено Висновок, крім батька дитини, була присутня і її мати, а також безпосередньо сама дитина. При цьому мати не заперечувала проти проживання доньки у батька, а дитина - [PERSON] виявила бажання проживати з батьком (а.с.102). Згідно наявних в матеріалах справи Акту обстеження умов проживання та Висновку оцінки потреб сім`ї, Акту обстеження фактичного проживання, за місцем проживання батька створені належні умови для проживання малолітньої доньки [PERSON] . Вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини суд враховує вік малолітньої дитини, її стать, забезпечення необхідних умов побуту, виховання, розвитку дитини, а також те, що під час постійного спільного проживання батька з донькою, [PERSON] піклувався про зміну школи для доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечував дитину достатнім харчуванням, та іншими речами. Жодних фактів, ознак чи наявність інших випадків, які б давали підстави вважати, що залишення дитини з батьком є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання дитини, судом не встановлено. Також суд враховує що відповідно до Висновку органу опіки та піклування саме з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, визнано доцільним проживання дитини з батьком. Позиція суду щодо ухвалення рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини насамперед з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, відповідає практиці ЄСПЛ з даного питання, викладений у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року. Таким чином, суд враховуючи Висновок виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком, а також вік дитини та її стать, особисті якості батьків, ставлення до дитини обох батьків, їх участь у вихованні, наявність належних матеріально-побутових умов для проживання дитини у батька, сталих зв`язків, з метою забезпечення інтересів дитини, дослідивши повно, всебічно та безпосередньо матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про визначення місця проживання дитини є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, а тому підлягають задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом батька дитини суд враховує, що ним створені всі умови для нормального розвитку, освіти та виховання доньки, матеріально побутові умови за місцем її проживання відповідають вимогам житлового приміщення, містять все необхідне для проживання малолітньої дитини. За таких обставин, дослідивши докази по справі в сукупності та врахувавши інтереси малолітньої дитини, враховуючи її вік 11 років, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] та визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком за адресою його проживання та реєстрації: [ADDRESS] У відповідність до положень ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням первісного позову про стягнення аліментів, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 681 гривню 60 копійок судового збору, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. Крім того, у зв`язку з задоволенням зустрічного позову відповідно до ч. ч. 1-2\~ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial