Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивачі просять визнати за ними право на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] площею 25,3 кв.м та зобов'язати відповідача укласти з ними договір житлового найму вищевказаної квартири, мотивуючи тим, що позивачка [PERSON] працювала на Стрийському склозаводі, який в 1994 році надав їй та членам її сім'ї для проживання житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] загальною площею 25,3 кв.м, де вони проживають на даний час. Житловий будинок по [ADDRESS] згідно з рішенням Стрийського міськвиконкому № 231 від 16.06.1988 року був переданий Стрийському склозаводу для проживання його працівників. Право на вселення у житлове приміщення та проживання у ньому їм було надано спільним рішенням адміністрації та профкому підприємства. В 1995 році Стрийський склозавод був перетворений у ВАТ «Стрийський склозавод», державна реєстрація якого була припинена 27.09.2007 року у зв'язку з визнанням його банкрутом. Таким чином, житловий будинок по [ADDRESS] перейшов у відання Стрийської міської ради. Експлуатацію будинку здійснює КП «Світанок», якому позивачі сплачують квартплату і який є балансоутримувачем будівель та споруд по [ADDRESS], що підтверджує технічний паспорт на будівлю та споруди, виготовлений Стрийським МБТІ 03.01.2013 року на підставі інвентаризаційної справи № 1247/103. Жителі будинку [ADDRESS] звернулися до відповідача з клопотанням визнати їх право на займані приміщення і укласти з ними договори найму житла, однак отримали відповідь за № КО-43/3.22ж 3.14/545 від 17.06.2013 року, що будинок за вказаною адресою знаходиться на балансі Стрийського склозаводу, якого визнано банкрутом у встановленому законом порядку, і для вирішення питання по суті рекомендовано звернутися з позовом до суду в індивідуальному порядку. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі та просять його задовольнити. Представник відповідача - Стрийської міської ради в судове засідання не з'явився, подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та просить вирішити спір відповідно до чинного законодавства. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та уважно оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» регулює питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей. Реалізація житлових прав мешканців гуртожитків, передбачених Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» залежить від правомірності їх користування гуртожитком та проживання в гуртожитку. Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» прямо передбачено, що цей Закон не поширюється на громадян, які мешкають у гуртожитку без законних підстав (без офіційної реєстрації місця проживання), та встановлено, що однією із обов'язкових складових статусу мешканця гуртожитку, яка дає підстави для забезпечення реалізації його прав на підставі вказаного Закону, є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах. Відповідно до пункту 3 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 35, який діяв до 15 січня 2004 року, до місця проживання фізичної особи, в якому вона зобов'язана була зареєструватись, віднесено гуртожиток. З 15 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-ІУ і реєстрація фізичних осіб в Україні здійснюється відповідно до цього Закону, який на даний час діє в редакції Закону № 5088-УІ від 5.07.2012 року (набрав чинності 5.08.2012 року). Закон передбачає обов'язок громадянина України, який постійно або тимчасово проживає в Україні, зареєструвати місце проживання протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання. Оскільки відповідно до статті 3 Закону реєстрацією місця проживання є внесення відомостей про місце проживання або місця перебування із зазначенням адреси житла особи до визначених цим Законом документів та до реєстраційного обліку місця проживання, реєстрація є обов'язковою, коли особа проживає в певному місці понад 6 місяців, зокрема в гуртожитку. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради народних депутатів № 261 від 16.06.1988 року за Стрийським склозаводом оформлено право власності на житловий будинок [ADDRESS] /а.с. 15-16/. У 1994 році позивачці [PERSON] було надано для проживання кімнату [ADDRESS], так як [PERSON] з 15.01.1973 року працювала на Стрийському склозаводі, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до наказу Української державної корпорації промисловості будівельних матеріалів «Укрбудматеріали» від 30.01.1995 року № 73 «Про перетворення Стрийського заводу у відкрите акціонерне товариство шляхом корпоратизації» на виконання Указу Президента України від 15.06.1993 року № 210/93 «Про корпоратизацію підприємств» Стрийський склозавод був перетворений у ВАТ «Стрийський склозавод», що підтверджується листом регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській області від 04.06.2013 року вих. № 13-12-03642. Державна реєстрація ВАТ «Стрийський склозавод» була припинена 27.09.2007 року у зв'язку з визнанням його банкрутом, про що свідчить довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців /а.с. 12-14/. Відповідно до протоколу від 04.12.1997 року про результати проведення інвентаризації державного майна, яке не увійшло до Статутного фонду ВАТ «Стрийський склозавод», затвердженого головою Української державної корпорації промисловості будівельних матеріалів «Укрбудматеріали», гуртожиток та малосімейний гуртожиток, які в процесі корпоратизації не увійшли до статутного капіталу ВАТ ''Стрийський склозавод'', згідно з діючим законодавством підлягали передачі до комунальної власності. Позивачі зареєстровані та постійно проживають у [ADDRESS], що підтверджується копією будинкової книги, копіями їх паспортів, довідкою комунального підприємства ''Світанок'' № 2259 від 05.08.2013 року, з яких встановлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована в гуртожитку по [ADDRESS] з 22.09.1994 року, позивач [PERSON] - з 04.04.1996 року /а.с. 3-6, 9/, що свідчить про правомірність користування ними спірним приміщенням гуртожитку. Обставин, які б вказували, що позивачі проживають у спірному житловому приміщенні неправомірно або на вказане майно, окрім позивачів, претендують інші особи, в суді не встановлено. Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад. Гуртожитки, що були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальних громад відповідно до державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] не передано у власність територіальної громади м. Стрия, що стверджується листом виконавчого комітету Стрийської міської ради № КО-43/3.22ж 3.14/545 від 17.06.2013 року /а.с. 6/. Відповідно до ст. 4 ЖК України жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд. Державний житловий фонд утворюють жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі. Згідно зі ст. 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад. Відповідно до ст. 7 ЖК України періодично проводиться обстеження стану жилих будинків державного і громадського житлового фонду. Непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської Ради народних депутатів. Управління житловим фондом згідно зі ст. 18 ЖК України здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Згідно з п. 5, п. 6 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить ведення обліку відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Крім того, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, що передбачено ст. 61 ЖК України. Предметом договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок, що передбачено ст. 63 ЖК України. Відповідно до ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Згідно зі статтею 61 глави 2 Житлового кодексу України користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі. Відповідно до статті 130 Житлового кодексу України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством. Зокрема, до такого законодавства належать : Примірне положення про гуртожитки (затверджено постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208); Типове положення про соціальний гуртожиток для осіб які потребують соціального захисту (затверджено постановою КМУ від 30 травня 2007 року № 783); Типове положення про соціальний гуртожиток для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (затверджено постановою КМУ від 8 вересня 2005 року №878). Спеціальні правовідносини (глава 4 Житлового кодексу України, яка регулює правовідносини по наданню та користуванню жилою площею в гуртожитку) не передбачають укладення договору житлового найму в гуртожитку, не містять положень про те, що на ці правовідносини поширюється дія глави 2, зокрема, в частині укладення договору житлового найму у письмовій формі. Примірне положення про гуртожитки, яке встановлює порядок надання та користування жилою площею в гуртожитках для проживання робітників та службовців, також не передбачає укладення договору житлового найму з мешканцем гуртожитку, якому житло в гуртожитку було надано до набрання чинності Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» . При цьому слід зазначити, що відносини між мешканцем гуртожитку та його власником є договірними і відносяться до різновиду договору житлового найму з врахуванням особливостей щодо предмету договору найму житла у гуртожитку, прав та обов'язків сторін та відсутності в Законі вказівки про обов'язкове письмове оформлення правовідносин найму житла в гуртожитку. При відсутності врегулювання відносин про договір найму житла у гуртожитку у спеціальному законодавстві суд керується загальним. Виходячи з вимог ст. 61 ЖК України, яка передбачає обов'язок письмового оформлення договору найму, суд дійшов до висновку про те, що фактично договір найму спірного житла між сторонами укладений з моменту заселення у спірну кімнату і це породило у позивачів та наймодавця права та обов'язки щодо спірного житла. Позивачі фактично вступили в договірні відносини з балансоутримувачем спірного житла, який надає, а позивачі отримують та оплачують послуги найму квартири та комунальні послуги. Між тим письмово договір найму житлового приміщення між сторонами оформлено не було. Враховуючи вищенаведене, оскільки в правовідносинах між позивачами та Стрийською міською радою вбачаються ознаки договору найму житлового приміщення, цей договір виконується сторонами, так як відповідач надає послуги, а позивачі отримують ці послуги і оплачують їх, проте цей договір не укладений у письмовій формі, що порушує вимоги ст. 61 ЖК України, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову з визнанням права користування житловим приміщенням та зобов'язанням укласти договір найму зазначеного житлового приміщення в квартирі [ADDRESS]. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, а також те, що відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує, дозволяють задовольнити позов у повному обсязі.

Outcome: approved