Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому вказали, що вони є власниками квартири [ADDRESS], згідно договору купівлі - продажу від 19.12.1997 року та договору дарування від 14.12.2015року. У вказаному жилому приміщенні зареєстровані та проживають позивачі [PERSON] та [PERSON] Крім того, 03.02.1998року в спірному приміщенні була зареєстрована мати позивача [PERSON] - відповідачка [PERSON] З 2007року відповідач не проживає в даній квартирі. Витрати по оплаті квартирної плати та комунальних послуг відповідачка не несе, жилим приміщенням не цікавиться, вселитися не намагалася. При цьому, жодних перешкод у проживанні їй ніхто не чинив. Однак, позивачі, як власники жилого приміщення позбавлені можливості вільно користуватися своєю власністю, а отже, позивачі вважають, що відповідачка втратила право на користування жилим приміщенням. На підставі викладеного позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явивсь, про день, час та місце розгляду справи повідомлявсь належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав, явку представника не забезпечив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], що в м. Києві належить на праві власності позивачам на підставі договору купівлі- продажу від 19.12.1997р. та договору дарування від 14.12.2015р. (а.с.13-14). Відповідно до довідки форми №3 за №80/538 від 02.12.2015року, у спірній квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON]- мати. З 2007року відповідач не проживає в даній квартирі. Витрати по оплаті квартирної плати та комунальних послуг відповідачка не несе, жилим приміщенням не цікавиться. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом, а згідно ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживає, не сплачує витрати за користування житловим приміщенням, комунальних послуг, що дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] На підставі викладеного,

Outcome: approved