Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивачка 31.01.2019 р. звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5 600 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача витрачені кошти за придбання сезонного одягу і взуття за період червень 2018 р. - лютий 2019 р. на загальну суму 12 047,85 грн. (а.с. 23-25). Позовні вимоги мотивовано тим, що 12.04.2005 року під час перебування у фактичних шлюбних відносинах у позивачки та відповідача народився син [PERSON] . Після розлучення [INFO] року син залишився проживати з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. З того часу відповідач жодного разу матеріальної допомоги дитині не надавав. Позивачка зазначає, що відповідач працездатний, отримує дохід, аліментів нікому не платить, стягнень по виконавчим листам з нього не проводиться, інших дітей та утриманців не має. Вказує, що дитині у 2012 р. був встановлений діагноз «дисплазія тазо-стегневого суглобу», лікування якого потребувало п`ятирічного систематичного відвідання секції плавання в басейні, тому до 2017 р. вона сплачувала щомісячний абонемент. Влітку 2017 р. сину був встановлений діагноз «псоріаз», який передбачає систематичне вживання відповідних пігулок та мазей і обов`язкове щорічне оздоровлення на морському узбережжі для мінімізації проблем, проте через брак коштів дитина вже декілька років поспіль позбавлена такої можливості. Зазначає, що на її утриманні також є старша донька від першого шлюбу, яка навчається на комерційній основі, та хвора пенсіонерка-матір, ще вона має кредитні зобов`язання, тому її заробітної плати не вистачає на повноцінне виховання і харчування сина, який професійно займається спортом. До того ж вона щомісячно сплачує за навчання сина, за заняття у баскетбольній секції, за додаткові заняття з математики, на лікування від псоріазу, постійно купує речі та взуття, так як син швидко росте. Ухвалою суду від 05.02.2019 р. позовна заява [PERSON] була залишена без руху з наданням позивачці строку для усунення недоліків не більше семи днів з дня отримання копії ухвали (а.с. 18). Ухвалою суду від 06.03.2019 р. відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 45, 46). 06.05.2019 р. до суду надійшло подане відповідачем заперечення на позов з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність. Зазначає, що під час спільного проживання з [PERSON] через складний її характер, постійні скандали у нього стався гострий інфаркт міокарда, тому він перебував на стаціонарному лікуванні у березні 2009 р. У подальшому 01.07.2009 р. позивачка вигнала його з їхньої спільно придбаної квартири, яку почала здавати в оренду та отримувати дохід. Спільне набуте майно він не ділив. Також [PERSON] чинила йому перепони у зустрічах та спілкуваннях з сином. Незважаючи на це він підтримував постійний зв`язок з дитиною, приймав участь у вихованні свого сина і докладав зусиль у повноцінному житті сина, самостійно купував йому необхідні речі, у 2016-2017 р.р. їздив з дитиною на відпочинок за кордон. На даний час він не працює, так як має незадовільний стан здоров`я через перенесений гострий інфаркт, на його утриманні знаходиться мати [PERSON] , [INFO] . Він готовий повністю взяти на себе проживання та утримання сина задля повноцінного виховання та гармонійного розвитку, при цьому будь яких претензій до позивачки не матиме (а.с. 54-57). 19.06.2019 р. позивачкою подана відповідь на заперечення відповідача з проханням задовольнити позов, вказала що викладені у запереченнях пояснення не відповідають дійсності, спільне життя з відповідачем не склалося через негативну та аморальну поведінку з боку [PERSON] , що й призвело до його хвороби у березні 2009 р., тоді вона доглядала за відповідачем, купувала йому ліки. Також вона ніколи не перешкоджала дитині у зустрічах з батьком, відповідач сам уникав такого спілкування. Всі обов`язки щодо фінансового забезпечення дитини відповідач повністю переклав на неї, за виключенням двох однотижневих поїздок з сином за кордон. [PERSON] часто дозволяв собі самостійні закордонні подорожі (а.с. 78-82). Представником відповідача Ковальським С. 24.06.2019 р. подані заперечення на відповідь на відзив, у яких просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 97-98). 10.07.2019 р. позивачкою подано додаткові пояснення по справі з описом коштів щомісячних витрат на дитину (а.с. 99). В судовому засіданні позивачка підтримала позов та викладені у ньому обставини. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в позові, пояснив, що звільнився з роботи в березні 2017 р., на даний час не працює, так як не може знайти достойну роботу через свій вік. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи та пояснень сторін, позивачка та відповідач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 28-29). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом з`ясовано, що дитина постійно мешкає з матір`ю [PERSON] Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина перебуває на утриманні матері, [PERSON] матеріальної допомоги для забезпечення потреб сина та його розвитку позивачці не надає. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно записів у медичній картці від 07.06.2017 р., від 03.08.2018 р. та довідки Шкірно-венерологічного диспансеру № 1 від 13.04.2019 р., дитині [PERSON] , 2005 року народження, встановлено діагноз псоріаз розповсюджений, серед іншого рекомендовано обмежене харчування та санаторно-курортне лікування (а.с. 33, 34, 94) . З пояснень відповідача, він має неофіційні непостійні доходи в середньому на місяць по 7000 - 10000 грн. За нормою частини 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі по 5 600 грн. щомісячно, пояснивши, що на потреби дитини необхідно більше 12 000 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, стан його здоров`я, розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік», який на час розгляду справи для дітей віком від 6 до 18 років становить 2118 грн., а також те, що відповідач є особою працездатного віку, інших неповнолітніх дітей [PERSON] не має, медичних показань щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності відповідачу не встановлено, беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, умов для розвитку дитини та сукупності оцінених судом доказів суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 2 118 грн. щомісячно, починаючи з 31 січня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини його мати [PERSON] , є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, його фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. У решті позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачкою не надано доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. До пояснень [PERSON] про те, що на його забезпеченні знаходиться мати [PERSON] суд відноситься критично, оскільки на підтвердження цих обставин надана лише копія паспорта його матері, що засвідчує, що [PERSON] є непрацездатного віку, проте не підтверджує того факту, що остання перебуває на утриманні відповідача (а.с. 63). За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача коштів за придбання сезонного одягу і взуття за період червень 2018 р. - лютий 2019 р. на загальну суму 12 047,85 грн. задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Нормою частини першої ст. 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Витрати на придбання одягу та взуття, відповідно наведених положень ст. 185 СК України не є тими витратами, які законодавцем віднесені до додаткових, тобто тих, що пов`язані із розвитком певних здібностей дитини, її талантів, хворобою тощо, та є витратами на утримання дитини (аліментами). Відповідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачка суду не надала жодних доказів на підтвердження того, що вона попередньо зверталася до відповідача з вимогами щодо матеріального забезпечення дитини, які [PERSON] не виконував. За викладених обставин позов підлягає задоволенню частково. Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Сторонами не заявлено відшкодування судових витрат, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між позивачем та відповідачем судом не вирішується. Відповідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Outcome: partial