Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], Приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON], Приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON], Приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заповітів недійсними, мотивуючи свої вимоги наступним: [INFO] після тривалої тяжкої хвороби помер батько позивачів - [PERSON], [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло наступне майно: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка під ним; нежитлове вбудоване приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; легковий автомобіль SEAT LEON, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Крім того, як вказують позивачі, [PERSON] був єдиним засновником ТОВ «Родус». За півроку до своєї смерті, дізнавшись про діагноз, який йому поставили лікарі, батько позивачів повідомив останніх про те, що бажає аби усе його майно було успадковане ними та його сином від першого шлюбу - [PERSON], у рівних частинах, відповідно до законодавства України. Ніяких інших спадкоємців (інших дітей, дружини, батьків) [PERSON] не мав, а тому в нього не було а ні потреби, а ні бажання складати заповіт. Після поховання [PERSON] позивачі дізналися від знайомої батька - [PERSON] про те, що за життя останнім було складено два заповіти. Відповідно до змісту першого заповіту, датованого 26 жовтня 2009 року та посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], усе своє майно [PERSON] заповідав [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - у рівних частинах кожному. Відповідно до змісту другого заповіту, датованого 23 грудня 2009 року та посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], все своє майно [PERSON] заповідав наступним чином: 1/2 - частку [PERSON], 1/6 частку - [PERSON], 1/6 частку - [PERSON], 1/6 частку - [PERSON]. Позивачі вважають, що заповіт [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 26 жовтня 2009 року, а також заповіт [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 23 грудня 2009 року є недійсними так як почерк та підписи, що стоять в заповітах, та почерк та підписи їхнього батька, що є в інших документах - відмінні. Крім того, перед своєю смертю [PERSON] повідомляв позивачів про те, що бажає аби усе його майно було успадковане ними та його сином від першого шлюбу - [PERSON] у рівних частинах, відповідно до законодавства України. Враховуючи викладене, позивачі вважають, що волевиявлення [PERSON] при складанні вищезазначених заповітів не було вільним і не відповідало його волі, у зв'язку із чим ці заповіти підлягають визнанню недійсними у судовому порядку. В судовому засіданні позивачі та їх представник [PERSON] заявлений позов підтримали в повному обсязі, просили суд визнати заповіт [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 26 жовтня 2009 року, а також заповіт [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 23 грудня 2009 року - недійсними. Відповідач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, наполягали на тому, що заповіти підписані саме [PERSON] Відмінність почерку та підпису [PERSON] у заповітах, що оспорюються, пояснювали хворобою останнього, наполягали на тому, що заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 23 грудня 2009 року, був підписаний [PERSON] лівою рукою. Просили суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Третя особа - приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа - приватний нотаріус Донецього міського нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю. Проти задоволення позовних вимог заперечував та просив у їх задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на надані ним письмові пояснення. (а.с. 73 том №2, а.с. 112 том №1) Третя особа - приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю. (а.с. 49 том №2) Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та представника позивачів - [PERSON], відповідача [PERSON] та її представника, свідків, експертів, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. У пункті 16 вказаної Постанови зазначено, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Згідно із ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ч. 2 ст. 1234 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 43 Закону України «Про нотаріат» визначено, що не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може особисто підписати заповіт, то відповідно до ч.4 ст. 207 ЦК України у її присутності він підписується іншою особою. Згідно з п. 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 (чинної на час посвідчення спірних заповітів) заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Відповідно до ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 2 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], [INFO], що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про смерть. (а.с. 8,65 том №1) Позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними донькою та сином померлого [PERSON], проти чого не заперечували сторони у судовому засіданні та що також підтверджується копіями свідоцтвами про народження. (а.с. 71,75 том №1) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивачі, а також син померлого від першого шлюбу [PERSON], проти чого також не заперечували сторони у судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, за життя [PERSON] було складено два заповіти: заповіт від 26.10.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким усе своє майно [PERSON] заповідав [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - у рівних частинах кожному, а також заповіт від 23.12.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким все своє майно [PERSON] заповідав наступним чином: ? частку - [PERSON], 1/6 частку - [PERSON], 1/6 частку - [PERSON], 1/6 частку - [PERSON]. (а.с.83,97 том №1) У встановлений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] звернулись позивачі [PERSON], [PERSON], третя особа - [PERSON], а також відповідач [PERSON] (а.с. 68,72,76,80 том №1) Допитана в судовому засіданні Приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] пояснила, що перед тим, як посвідчити заповіт вона спілкувалася з [PERSON], він розповідав їй що саме зі свого майна та кому він хоче залишити на випадок смерті; розмірковував над тим, що хоче залишити стоматологічний кабінет своїй доньці - [PERSON], а також над тим, що за життя нічого не дав своєму старшому синові - [PERSON], який постійно проживає у Сполучених Штатах Америки. Через декілька днів [PERSON] вирішив поділити спадщину між своїми трьома дітьми, а також відповідачкою - у рівних частинах. За твердженням Приватного нотаріуса [PERSON] заповіт від 26.10.2009 року [PERSON] підписував у її нотаріальній конторі самостійно, правою рукою. Допитаний в судовому засіданні Приватний нотаріус Донецького міського нотаріального округу [PERSON] пояснив суду, що у грудні 2009 року йому подзвонив [PERSON] та попросив посвідчити заповіт. [PERSON] приїхав до будинку [ADDRESS], де мешкав [PERSON], та вони обговорили зміст майбутнього заповіту. Після цього [PERSON] поїхав до свого офісу, де надрукував заповіт [PERSON] та повернувся до помешкання останнього для посвідчення заповіту. Права рука [PERSON] не рухалася, тому заповіт він підписував лівою рукою. Під час посвідчення заповіту вдома у [PERSON], окрім нього самого та нотаріуса, нікого не було. Суд не приймає до уваги пояснень приватних нотаріусів Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та [PERSON] у якості доказів через те, що ці нотаріуси є зацікавленими в дійсності посвідчених ними заповітів особами, адже встановлення обставин підписання заповітів від 26.09.2009 року та 23.12.2009 року іншою, ніж [PERSON], особою може призвести до визнання незаконними дій цих нотаріусів. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] був цивільним чоловіком його доньки - відповідача по справі. У період часу з вересня 2009 року по грудень 2009 року свідок часто навіщав [PERSON], адже той тяжко хворів. Під час однієї з зустрічей [PERSON] повідомив свідка про те, що хоче заповісти все майно [PERSON], так як діти з ним майже не спілкуються. Крім того, свідок пояснив суду, що в грудні 2009 року права рука [PERSON] не працювала, а тому він вчився все робити лівою рукою. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що була знайома з [PERSON] з 2002 року, коли її сестра - [PERSON] почала проживати з ним однією сім'єю. Коли [PERSON] захворів, свідок щоденно його відвідувала і він розмірковував при ній про те, як краще скласти заповіт. Переймався тим, щоб нікого не образити, переживав за відповідача. Кому та що мав намір залишити [PERSON] після своєї смерті останній свідку не повідомляв. У листопаді - грудні 2009 року [PERSON] був дуже слабким, ледве пересувався, його права рука не працювала, тому він вчився їсти, вітатися лівою рукою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є директором юридичної фірми. З [PERSON] він був знайомий з 2002 року. Наприкінці 2009 року до офісу свідка приїхав [PERSON] та сказав, що хоче залишити на зберігання свій заповіт. Документ свідок не читав та поклав його до свого сейфу. Після смерті [PERSON] свідок зібрав у своєму офісі всіх спадкоємців [PERSON] та зачитав їм зміст заповіту [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 23.12.2009 року. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що була знайома з [PERSON] з 1983 року. В останнє свідок бачилась з [PERSON] у серпні 2009 року. Після того, як [PERSON] захворів вони раз на тиждень спілкувались з ним по телефону. [PERSON] говорив свідку, що бажає, щоб після його смерті його професійну справу стоматолога продовжувала донька [PERSON], у зв'язку із чим їй залишався б стоматологічний кабінет, а сину [PERSON] бажав залишити будинок. Крім того, [PERSON] скаржився свідку на те, що в нього проблема з правою рукою, тому він може їсти лише лівою. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у 2009 році стажувався у [PERSON] в ТОВ «Родус», виконував функцію асистента лікаря - стоматолога. Приблизно в середині серпня 2009 року [PERSON] перестав особисто приймати пацієнтів у зв'язку з хворобою. В останнє свідок бачив [PERSON] 15.09.2009 року, той скаржився на погане самопочуття. Про те, що має намір скласти заповіт [PERSON] свідка не повідомляв. З відповідачем свідок не знайомий, в стоматологічному кабінеті [PERSON] її ніколи не бачив. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що була знайома з [PERSON] з 2006 року, так як проживала разом з сином останнього - [PERSON]. Коли [PERSON] захворів свідок навідувала його раз на тиждень. Свідку було відомо, що після операції у [PERSON] відмовила права рука, а лівою він писати не вмів. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що з позивачами та відповідачем він знайомий. З [PERSON] свідок підтримував дружні стосунки приблизно десять - п'ятнадцять років. [PERSON] помер 07.01.2010 року. Восени 2009 року стан здоров'я [PERSON] значно погіршився. він проживав з [PERSON], як зрозумів свідок зі слів померлого, вона була дружина [PERSON], вони проживали однією сім'єю приблизно років сім. Також свідок пояснив, що він раз на тиждень - два приходив у гості до [PERSON] У грудні 2009 року, коли свідок приходив у гості до [PERSON], він обслуговував себе сам, тобто у стороннього догляду, на думку свідка, не потребував, обидві руки в нього працювали, однак свідок не звертав увагу на те, що якою саме рукою він може їсти. В той день [PERSON] вдома не було, однак була донька [PERSON] - [PERSON], наскільки відомо свідку, остання разом з батьком не проживала, вона проживала разом зі своєю бабусею. Крім того, свідок пояснив, що він не бачив, щоб [PERSON], коли свідок приходив до нього в гості, робив будь - які записи. Також свідку невідомо, щоб діти [PERSON] та [PERSON] конфліктували між собою. При яких обставинах були складені [PERSON] оспорювані заповіти, свідку не відомо. Крім того, у судовому засіданні судом були досліджені письмові пояснення громадянина Республіки Казахстан [PERSON], справжність підпису на яких посвідчена приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 11.06.2012 року. У своїх поясненнях [PERSON] повідомив суд про те, що з 2007 року був знайомий з [PERSON] На початку листопада 2009 року [PERSON] бачився з [PERSON] востаннє. Під час тієї зустрічі [PERSON] скаржився на те, що за станом здоров'я він не може самостійно вдягатися, їсти, вчиняти якісь дії по дому, здійснювати прогулянки на свіжому повітрі. Крім того, [PERSON] розповідав, що сподівається аби після його смерті його бізнес продовжувала донька - [PERSON], яка за фахом також є лікарем-стоматологом; що ж до майбутнього сина - [PERSON], то [PERSON] бажав залишити тому житловий будинок, розташований [ADDRESS]. 07.01.2010 року [PERSON] дізнався про те, що [PERSON] помер. Його похованням керувала відповідач, яка не повідомила жодного родича, а також друзів померлого про день та час поховання, та в той самий день вивезла з будинку [PERSON] всі документи та особисті папери останнього. (а.с. 115 том №1) Згідно з письмовими поясненнями [PERSON], підпис на яких посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 11.06.2012 року, адресованими суду, з 1983 року по 2002 рік [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], та є матір'ю позивачів. Після розлучення з [PERSON] [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до Німеччини, втім продовжувала підтримувати дружні стосунки з [PERSON] до смерті останнього. 01.10.2009 року [PERSON] була проведена операція з видалення пухлини у лівій теменній зоні. У період часу з 29.09.2009 року по 03.10.2009 року [PERSON] приїжджала до м. Донецька спеціально, щоб побачитись з [PERSON], підтримати його. 30 вересня 2009 року [PERSON] стала свідком того, як [PERSON] у лікарняній палаті намагався підписати лівою рукою довіреність на управління транспортним засобом на ім'я [PERSON] Процес підписання довіреності був довгим, адже [PERSON] нервував, в нього ніяк не вдавалося написати щось лівою рукою - раніше нею писати йому не доводилось. В результаті підпис [PERSON] був нерівним, спотвореним. Про наявність заповіту, датованого 23.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], а також заповіту від 26.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] дізналася через декілька днів після поховання [PERSON] Вважає, що почерк, яким підписані обидва заповіти, кардинально відрізняється від почерку [PERSON], крім того на обох вищезазначених заповітах відсутній підпис [PERSON], при цьому за життя останній мав звичку завжди ставити підпис під кожним, складеним від його імені документом. Зазначає, що підпис [PERSON] був непростим, його важко було повторити, це був індивідуальний розчерк. Тому [PERSON] здивувало те, що на такому важливому документів, як заповіт, [PERSON] свого підпису не поставив, а лише зазначив прізвище, ім'я та по батькові. Також [PERSON] зазначає про те, що стиль викладення змісту у обох заповітах зовсім не притаманний стилю викладення [PERSON]: останній у своєму заповіті обов'язково конкретно згадав кожного члена родини та зазначив кому і яке конкретне майно він заповідає. Крім того, ще при оформленні розлучення у 2002 році [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди про те, що не будуть ділити спільно набуте майно, воно залишається у володінні та розпорядженні [PERSON], а після його смерті - переходить у власність їх спільних дітей. Вважає, що якщо б [PERSON] дійсно мав намір скласти заповіт, то він не робив би з цього таємниці, а навпаки, обговорив усе зі своїми дітьми, яких він безмежно любив, та яким довіряв. (а.с. 114 том №1) У відповідності до висновку експерта №227 від 30.08.2013 року рукописний текст (рукописні записи) «Цей заповіт прочитано мною особисто уголос» на заповіті [PERSON], посвідченого 26.10.2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підпис «[PERSON]» на заповіті, посвідченому 26.10.2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], виконаний не [PERSON], а іншою особою. Встановити, чи виконано [PERSON] рукописний текст (рукописні записи) «Заповіт прочитано мною вголос та підписано власноручно», а також підпис «[PERSON]» на заповіті [PERSON], посвідченого 23.12.2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] не уявилося можливим. Крім того, у висновку експерта (п.5 заключної частини висновку) на запитання про те, чи виконані рукописи в заповіті від 23.12.2009 року, посвідченому приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], та в заповіті від 26.10.2009 року, посвідченому приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], однією і тією ж особою, - відповіли, що в зазначених рукописах наявні розбіжні загальні ознаки почерку, але комплекс таких розбіжних загальних ознак не дає підстав для негативного висновку про тотожність виконавця. (а.с. 31-37 том №2) Крім того, допитані у судовому засіданні судові експерти НДЕКЦ при ГУ МВС України в Донецькій області [PERSON] та [PERSON] підтримали висновки, викладені ними у висновку експерта від 30.08.2013 року №227, а також пояснили, що у зв'язку з малим об'ємом порівняльного матеріалу, близьким за датою досліджуваних документів, виявити комплекс окремих ознак почерку, які були б достатніми для позитивного або негативного висновку почерку не виявилося можливим. За таких обставин, з урахуванням попереднього висновку спеціаліста №50 від 06.03.2012 року про те, що рукописний текст та підпис на заповіті [PERSON], посвідченого 26.10.2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], виконаний не [PERSON], а іншою особою, (а.с. 13-18 том №1) суд приходить до висновку про те, що і рукописний текст та підпис на заповіті [PERSON] від 23.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], виконаний не [PERSON], а іншою особою. Що стосується висновку судових експертів, викладених ними у п.8 заключної частини цього висновку стосовно того, що рукописний текст в заповіті від 23.12.2009 року від імені [PERSON] «Заповіт прочитано мною вголос та підписано власноручно [PERSON]», виконаний незвичною для письма рукою при відсутності у виконавця навички письма цією рукою, - то такий висновок не дає підстав вважати, що цей рукописний текст був виконаний лівою рукою саме [PERSON], як про це стверджують відповідач та її представник, а не іншою невідомою особою з використанням при цьому незвичної для письма руки. Крім того, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо того, що висновок експерта №227 від 30.08.2013 року був наданий з порушенням експертами вимог законодавства, а саме Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мінюсту України №53/5 від 08.10.1998 року, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що під час розгляду вказаної цивільної справи, а також при призначенні по справі судової почеркознавчої експертизи відповідач та її представник мали можливість надати додаткові документи для проведення такої експертизи, призначеної на підставі ухвали суду від 12.03.2013 року, однак не скористалися своїми процесуальними правами щодо надання на вирішення експертизи оригіналів документів, а тому суд вважає, що твердження представника відповідача про неповне та необ'єктивне проведення експертного дослідження є необґрунтованим. За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірні заповіти не є особистим розпорядженням [PERSON], оскільки ним вони не підписувались, а підписувались іншою особою, яка не мала на це права. Заповіт від 23.12.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], а також заповіт від 26.10.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] складені з порушенням вимог щодо їх посвідчення, що проявилося у порушенні п.п. 14, 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 (чинної на час посвідчення спірних заповітів). Спірні заповіти підписано особою, яка не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності їх підписувати (ч. 2 ст. 203 ЦК України). Крім того, спірні заповіти суперечать актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України), оскільки зміст спірних заповітів полягає в тому, що невідома особа, замість [PERSON], розпорядилася майном останнього на випадок його смерті. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з вимогами п. 4 ч. 3 ст. 79, ст. 86 ЦПК України, витрати пов'язані з проведенням експертиз віднесені до судових витрат. Витрати [PERSON], пов'язані з проведенням судової почеркознавчої експертизи №227 від 30.08.2013 року підтверджені дублікатом квитанції ПриватБанк від 28.10.2013 року, тому вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] у розмірі 900 грн. 48 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача на користь позивачів понесені ними витрати по сплаті судового збору, які підтверджені квитанціями про їх сплату від 07.05.2012 року, в сумі 107 грн. 30 коп. - кожному з позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved