Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON], в якому просить припинити право власності [PERSON] на 1/4 частину будинковолодіння [ADDRESS], сплативши [PERSON] компенсацію вартості її 1/4 частини будинковолодіння [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/4 частку будинковолодіння [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що сторони по справі є рідними сестрами. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2001 року задоволено частково її позов до [PERSON] та, крім іншого, визнано за нею право власності на 3\\4 частини житлового будинку [ADDRESS], а за відповідачкою визнано право власності на 1\\4 частину такого. Земельна ділянка, що закріплена за будинковолодінням, не приватизована. Зазначене рішення залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.05.2002 року, а ухвалою Верховного суду України від 03.01.2003 року відмовлено в задоволенні касаційної скарги [PERSON] Постійним місцем проживання та реєстрації відповідачки є [ADDRESS]. В спірному будинку вона не зареєстрована, не проживала і не проживає, що підтверджується довідкою сільської ради. Оскільки частка відповідачки є незначною, не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування будинком є неможливим через особисті неприязні стосунки між сестрами, припинення права на частку не завдасть істотної шкоди, а тому вважає, що право відповідачки на 1\\4 будинковолодіння [ADDRESS] може бути припинено за рішенням суду зі сплатою грошової компенсації згідно висновку експертизи. В судовому засіданні позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримала повністю, пояснивши, що підпис на позовній заяві належить їй особисто, на задоволенні позовних вимог вона наполягає з мотивів викладених в позові. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених в позовній заві та дала пояснення аналогічні викладеному, зазначивши, що право власності сторін на спірне будинковолодіння визнане рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2001 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.05.2002 року, а ухвалою Верховного суду України від 03.01.2003 року відмовлено в задоволенні касаційної скарги [PERSON] Оскільки ЦК України в редакції 1963 року не пов'язував момент виникнення права власності на нерухоме майно з його державною реєстрацією, то право власності у сторін виникло з часу набрання законної сили рішенням суду від 16.10.2001 року, а тому відсутність у позивачки витягу про державну реєстрацію права власності не впливає на обсяг її правомочностей та не може бути перешкодою при реалізації її права власності на спірне майно. Разом з тим, відповідачка не використовує свої право власності на 1\\4 частку будинковолодіння [ADDRESS], оскільки постійно проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS], а тому припиненням її права на частку їй не буде завдано істотної шкоди, так як вона отримає грошову компенсацію в розмірі 87 360,00 (вісімдесят сім тисяч триста шістдесят,00) гривень, які внесені на депозитний рахунок суду згідно квитанції № 77 від 23.10.2015 року. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, однак з'явився її представник [PERSON], який заявлені позовні вимоги заперечив, подавши суду письмове заперечення проти позову, зокрема зазначивши, що підпис на позовній заяві не належить позивачці, а з усної розмови остання ствердила, що позову не пред'являла. Вважає, що відсутність у позивачки витягу про державну реєстрацію права власності на 3/4 частки за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.10.2015 року нівелює її право власності та унеможливлює розгляд первісного позову. Крім того, зазначає, що поданий суду технічний паспорт хоч і не являється правовстановлюючим документом на нерухоме майно, а є лише технічною документацією, проте вважає такий підробленим та виданим незаконно, оскільки на титульній сторінці такого не зазначено всіх співвласників спірного будинковолодіння. Крім того, вважає, що вартість будинковолодіння визначена експертом невірно, оскільки експертиза проведена установою, про яку клопотала позивачка, та не погоджується на сплату компенсації вартості частки відповідачки у спільному майні, оскільки цим буде порушено право відповідачки незважаючи на те, що вона дійсно зареєстрована та постійно проживає за адресою [ADDRESS], приймала участь у приватизації цієї квартири та володіє на праві власності часткою в такій. Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, розглянувши матеріали цивільної та інвентарної справи, з'ясувавши всі обставини, та перевіривши їх наявними доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2001 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.05.2002 року визнано за [PERSON] право власності на 3/4 частини будинковолодіння [ADDRESS], а за [PERSON] право власності на 1/4 частину цього будинковолодіння. Пунктом 4 Перехідних положень ЦК України від 2003 року визначено, що цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, в частині визначення правового статусу спірного майна слід керуватись положеннями ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 р., який не визначав обов'язку державної реєстрації переходу права власності на об'єкт нерухомості, а відповідно не пов'язував момент набуття права власності з державною реєстрацією, таким чином, відсутність державної реєстрації права власності позивачки на 3/4 частини будинковолодіння [ADDRESS] не припиняє її права власності та не може зменшувати обсяг її правомочностей щодо цього майна, відтак посилання представника відповідача судом до уваги не приймаються. За змістом ч.1 ст. 365 ЦК України умовою припинення права власності одного з співвласників на його частку є те, що: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння та користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що висновком судової будівельно-технічної експертизи № 044/15 від 06.08.2015 року ТзОВ «ГАЛ-СВІТ» встановлено, що дійсна вартість будинковолодіння [ADDRESS] становить 349 440 гривень, тобто вартість 1/4 частини такого становить 87 360,00 гривень. Реальний розподіл будинковолодіння [ADDRESS] між співвласниками у відповідності до належних їм часток не можливий, тобто, будинок в сенсі ст. 183 ЦК України є неподільною річчю, оскільки виділити в натурі 1/4 частину такого без втрати можливості використовувати за його цільовим призначенням - неможливо. Спільне володіння та користування будинковолодіння є неможливим враховуючи характер відносин, що склались між сторонами, незважаючи на те, що такі являються рідними сестрами, проте розбрат між ними носить стійкий характер. Крім цього, суд враховує те, що вимогу про встановлення порядку користування будинком відповідачкою не заявлено, хоча обов'язок доказування покладено на кожну з сторін згідно ст. 60 ЦПК України Крім цього, судом встановлено та підтверджено в судовому засіданні представником відповідачки, що відповідачка [PERSON] зареєстрована з 18.04.1989 року та постійно проживає за адресою [ADDRESS], приймала участь у приватизації цієї квартири та володіє на праві правом на частку в такій, тобто припинення не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки вона забезпечена житлом в іншому місці та отримає грошову компенсацію вартості її частки в будинковолодінні. Згідно квитанції № 77 від 23.10.2015 року позивачкою внесено на р/р 37313005000789 судового депозиту Територіального управління Судової адміністрації України у Львівській області грошові кошти в сумі 87 360,00 гривень, що відповідає вартості частки відповідачки в спірному будинковолодіння. Таким чином, судом встановлено що спірне будинковолодіння є неподільним, частка, належна відповідачці є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування є неможливим, а припинення її права власності на таку частку є не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки нею буде отримано належну компенсації вартості її частки. Відповідно до вимог ст. ст. 4,10,11,60,61,213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Outcome: approved