Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордеру від 01.04.2003, виданого заводом ім. Т. Г. Шевченка. У 2004 році за вказаною адресою зареєстровані донька [PERSON] - позивач [PERSON] та її чоловік - відповідач [PERSON] , шлюб з яким розірвано 04.11.2008. На початку 2009 р. відповідач зібрав усі свої речі з вказаної квартири та переїхав спочатку до своїх батьків, а потім взагалі виїхав на роботу за межі країни, там одружився та залишився. Позивач стверджує, що незважаючи на те, що [PERSON] близько 10 років не проживає за вищевказаною адресою, він добровільно не знявся з реєстрації, що створює позивачам певні незручності, вони вимушені нести додаткові витрати та сплачувати комунальні послуги, тому звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. 17.01.2019 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі (а.с. 19). У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили задовольнити. Відповідач, який належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди позивачів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивачів, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що 01.04.2003 Державним підприємством «Харківський приладобудівний завод ім. Т. Г. Шевченка» видано ордер на житлову площу в гуртожитку № 110 [PERSON] на право зайняття житлової площі по [ADDRESS] (а.с. 13). У 2004 році за адресою: [ADDRESS], за письмовою згодою [PERSON], зареєстровано на постійне проживання [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14, 15). Так, з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім'ї), сформованої 30.11.2018 бухгалтером Дільниці № 43 Новобаварського району, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 15). 04 листопада 2008 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER], виданим 04.11.2008 Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції (а.с. 16). Встановлено, що відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає близько десяти років, виїхав за кордон до м. Москва Російської Федерації на постійне місце проживання, одружений, має дитину, офіційно працює, оформив громадянство. Як вбачається з акту , складеного сусідами по спірній квартирі від 10.02.2019 [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], починаючи з 2009 року та до теперішнього часу за місцем реєстрації не проживає, належних йому речей у квартирі не має. Свідки [PERSON], [PERSON] довели суду, що відповідач з 2009 р. не проживає у спірній квартирі, яку добровільно залишив і за місцем реєстрації з того часу не з'являється. Більш того, [PERSON] є матір'ю відповідача та пояснила, що з 2010 р. [PERSON] проживає у м. Москва РФ, у нього є інша сім'я, робота, у 2011 році народився син, та наразі відповідач має громадянство РФ, приїхати до України зараз не має можливості та відповідно знятися з реєстрації. На підтвердження позовних вимог позивачем надані сторінки відповідача та його дружини із соцмереж, а також листуванням між [PERSON] та відповідачем з приводу житла, з яких випливає,що [PERSON] не заперечує проти того, щоб його зняли з реєстрації у примусовому порядку, оскільки він позбавлений можливості приїхати через значні витрати, наявність роботи, отримання громадянства Росії. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а у разі спору - судом. За приписами статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. В судовому засіданні доведено, що відповідач [PERSON] з 2009 р. в спірній квартирі не проживає без поважних причин, житловою площею не цікавиться, витрат по оплаті комунальних послуг, які нараховуються виходячи з кількості зареєстрованих в квартирі, не несе, ніяких дій по збереженню за собою житлового приміщення на більш тривалий строк, ніж передбачено законом, не здійснював, перешкод в користуванні квартирою у нього не було. Зiбранi у справi докази та їх належна оцiнка дають підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] та визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] На підставі викладеного і

Outcome: approved