Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], яким просять зняти арешт з нерухомого майна [PERSON], [PERSON], [PERSON], скасувавши обтяження №1390648, зареєстроване на підставі постанови виконавчої служби м. Токмака від 06.02.2004 №1530/07, та обтяження №1390578, зареєстроване на підставі повідомлення Токмацької державної нотаріальної контори від 07.06.2005 №б/н. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі є співвласниками квартири №37 за адресою: вул. Ковальська, буд. 44, м. Токмак, Запорізька область. В січні 2017 року позивачі вирішили продати належну їм на праві спільної часткової власності квартиру, внаслідок чого звернулись до нотаріуса. Але, під час перевірки права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було виявлено, що на вказану квартиру зареєстровані два обтяження, а саме: - №1390648, підставою виникнення якого є постанова відділу державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 06.02.2004 №1530/07; - №1390578, підставою виникнення якого є повідомлення Токмацької державної нотаріальної контори від 07.06.2005 №б/н. В теперішній час відсутні будь-які правові підстави для існування обтяжень, що підтверджується наступним. Постанова державного виконавця від 06.02.2004 №1530/07, на підставі якої зареєстроване обтяження №1390648, прийнята при примусовому виконанні виконавчого листа Токмацького районного суду Запорізької області від 08.11.2000 року в справі №2-1499/2000 про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] боргу в сумі 8201,00 грн. та держмита в сумі 73,00 грн. на користь держави. В теперішній час [PERSON] не має заборгованості перед [PERSON] Не існує у [PERSON] і боргу перед державою в цьому виконавчому провадженні, про що свідчить те, що відкритих виконавчих проваджень стосовно [PERSON] в теперішній час не існує. Обтяження №1390578 зареєстроване на підставі Токмацької державної нотаріальної контори від 07.06.2005 №б/н. Але, при детальній перевірці інформаційних довідок встановлено, що до перенесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно зазначене обтяження мало реєстраційний №2088957 і підставою його реєстрації була ухвала Токмацького районного суду Запорізької області від 07.08.2000 року в справі №2-1099/2000. Ухвала суду прийнята в порядку забезпечення позову відповідача [PERSON] до позивачів про стягнення боргу за договором позики в сумі 5280,00 грн. Рішення суду в цій справи виконане. Таким чином, виконавчі провадження, в межах яких були накладені обтяження на майно позивачів, є закінченими. Державний виконавець при закінченні виконавчих проваджень свій встановлений законом обовязок щодо зняття арешту з майна позивачів не виконав. В теперішній час державний виконавець також не зможе зняти арешти з майна позивачів, адже виконавчі провадження були знищені, що підтвердить представник Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участь, позов визнали. Представники третіх осіб: Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Токмацької державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню як ґрунтований на законі, на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не порушує його чи інших осіб інтересів, не суперечить вимогам закону і тому приймається судом. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири №37 за адресою: вул. Ковальська, буд. 44, м. Токмак, Запорізька область. Право власності позивачів на вище зазначене майно набули на підставі свідоцтва на право власності на житло від 20.12.1995 року, яке пройшло державну реєстрацію 06.05.1999 року, реєстровий №10007. Крім позивачів [PERSON] та [PERSON] співвласником квартири у свідоцтві на право власності на житло від 20.12.1995 року зазначена [PERSON], яка в подальшому після укладення шлюбу змінила прізвище на «Гальченко», а в теперішній час, після укладення повторного шлюбу, має прізвище «Бут», що підтверджується її паспортом, свідоцтвом про укладення шлюбу, свідоцтвом про розірвання шлюбу, свідоцтвом про одруження. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 березня 2017 року №82617883, за квартирою за адресою: [ADDRESS], зареєстровані два обтяження, а саме: 1) №1390648, підставою виникнення якого є постанова відділу державної виконавчої служби Токмацького районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 06.02.2004 №1530/07; 2) №1390578, підставою виникнення якого є повідомлення Токмацької державної нотаріальної контори від 07.06.2005 №б/н. Постанова державного виконавця від 06.02.2004 №1530/07, на підставі якої зареєстроване обтяження №1390648, прийнята при примусовому виконанні виконавчого листа Токмацького районного суду Запорізької області від 08.11.2000 року в справі №2-1499/2000 про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] боргу в сумі 8201,00 грн. та держмита в сумі 73,00 грн. на користь держави, що підтверджується копією постанови. В теперішній час [PERSON] не має заборгованості перед [PERSON], що відповідач [PERSON] визнає. Обтяження №1390578 зареєстроване на підставі Токмацької державної нотаріальної контори від 07.06.2005 №б/н. Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.01.2017 №79256223, №79254651, №79256650, зазначене обтяження було перенесене з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, в якому воно мало реєстраційний №2088957 щодо боржника [PERSON], реєстраційний №2088980 щодо боржника [PERSON], реєстраційний №2088971 щодо боржника [PERSON] Підставою його реєстрації була ухвала Токмацького районного суду Запорізької області від 07.08.2000 року в справі №2-1099/2000. Ухвала суду прийнята в порядку забезпечення позову відповідача [PERSON] до позивачів про стягнення боргу за договором позики в сумі 5280,00 грн. Рішення суду в цій справи виконане. Виконавче провадження з виконання виконавчого листа закінчене. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами цивільної справи №2-1099/2000, а саме: копією ухвали від 07.08.2000 року, копією рішення суду від 22.08.2000 року, копіями виконавчих листів від 06.09.2000 року з відмітками про виконання, та копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.01.2003 року. Зазначені обставини також визнає відповідач [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що виконавчі провадження, в межах яких були накладені обтяження на майно позивачів, є закінченими, рішення суду виконані в повному обсязі. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 3 ст.10, ст.60 ЦПК України обовязок доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, покладено на сторони. Згідно із розясненнями п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02. 2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. У п.п.4-6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» розяснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Отже, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На сьогоднішній день відпали підстави для арешту майна, яке належить позивачам. Наявність арешту обмежує їх право власності, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Із наведених вище доказів суд встановив, що позивачі, як власники майна, мають право на задоволення своїх вимог. Вимоги позивачів про скасування арешту нерухомого майна, яке належить їм на праві власності, ґрунтуються на законі підтверджені належними та допустимими доказами. Таким чином, суд, на підставі викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягає задоволенню, так як нерухоме майно належить їм та є їх особистою власністю, підстави для арешту майна відпали, у зв'язку із виконанням позивачами рішень суду, а нерухоме майно підлягає звільненню з-під арешту. На підставі викладеного, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України та

Outcome: approved