Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до відповідача про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на ј частку квартири, посилаючись на те, що відповідач є колишнім чоловіком позивача [PERSON] та батьком позивачів [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2017 року шлюб між відповідачем та позивачем [PERSON] розірвано. Під час шлюбу відповідач та позивачі набули право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] в результаті приватизації. На підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 16 квітня 2008 року сторони є співвласниками по ј частки вказаної квартири. Відповідач має власне будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , де постійно проживає та створив фактично свою нову сім`ю. Під час проживання у спірній квартирі відповідач постійно влаштовував сімейні сварки, які інколи закінчувалися викликом поліції. Сини на даний час створили власні сім`ї та мають неповнолітніх дітей. Згідно довідки судового експерта від 16 квітня 2019 року виконати розподіл спірної квартири згідно ідеальних часток ј до ѕ частки є неможливим. Таким чином, виділення відповідачу ј частки квартири, а також спільне проживання у трикімнатній квартири трьох сімей з відповідачем є неможливим. Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 08 квітня 2019 року дійсна (ринкова) вартість квартири становить 668 984 грн. Отже вартість ј частки становить 167 246 грн. Позивачами внесена на депозитний рахунок Соснівського районного суду м. Черкаси вказана грошова сума. Оскільки спільне володіння, користування квартирою та виділ ј частки є неможливим, відповідач забезпечений житлом та отримає грошові кошти за свою частку у квартирі, а тому припинення права власності на ј частку спірної квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам. Окрім того, після розірвання шлюбу, спірна власність відповідачем жодним чином не використовується. Тому просять припинити право власності [PERSON] на ј частку квартири [ADDRESS] , з виплатою йому грошової компенсації внесеної позивачами за належну йому частку та визнати за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/12 на вказану частку даної квартири. 13 травня 2019 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання. Адвокат позивачів Гречуха В .І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задоволити. Адвокат відповідача Шарая Л.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши думку адвокатів, дослідивши матеріали справи, суд встанови наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 квітня 2008 року позивачам та відповідачу на праві спільної сумісної власності в рівних частках належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту на квартиру, квартира має загальну площу - 57,4 кв.м., у т.ч. лоджія, житлову площу - 36,7 кв.м. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 липня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В своєму позові позивачі зазначають, що спільне володіння, користування квартирою разом з відповідачем та виділ ј частки є неможливим, відповідач забезпечений житлом та отримає грошові кошти за свою частку у квартирі, а тому припинення права власності на ј частку спірної квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам. Окрім того, після розірвання шлюбу, спірна власність відповідачем жодним чином не використовується. Відповідач не погоджується з позовними вимогами та у своєму відзиві вказав, що протягом останніх декількох років у спірній квартирі позивачі постійно не проживають. Позивач [PERSON] систематично на тривалий час виїжджає за кордон, де працює. На час перебування на території України, вона проживає разом зі своєю матір`ю в с. Тубильці Черкаського району. Позивачі [PERSON] та [PERSON] одружилися, мають власні сім`ї і постійно проживають у іншому житловому приміщенні. Крім того вказує, що він жодним чином не створював перешкоди позивачам у володінні та користуванні квартирою. Він самостійно, власними грошовими коштами оплачував рахунки по усім комунальним платежам (копії відповідних квитанцій додані відповідачем до відзиву). Відповідач стверджує, що іншого житла, окрім частки у спірній квартирі він не має. Посилання позивачів на забезпечення його житлом в с. Мошни Черкаського району є помилковими. Відповідно до Акта обстеження домоволодіння від 29 травня 2019 року будинок [ADDRESS] побудований із червоної цегли; на час огляду будинок не придатний для проживання, оскільки проводиться його реконструкція та перепланування, у будинку відключено газопостачання, вода відсутня (Акт складено за участю жителів с. Мошни та затверджений сільським головою). Відповідач має інвалідність ІІІ групи, за станом здоров`я вимушений періодично перебувати на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у медичних установах м. Черкаси, а тому потребує житла саме в м. Черкаси. Можливості придбати інше житло не має. А у разі позбавлення права власності на частку у спірній квартирі, буде фактично позбавлений житла. Відповідач не надає згоди на отримання компенсації за належну йому частку у квартирі, оскільки вважає, що це завдасть істотної шкоди його інтересам. Відповідно до ч. 1 ст.347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Судом встановлено, що розподіл спірної квартири згідно ідеальних часток є технічно неможливим, що підтверджено довідкою судового експерта від 16 квітня 2019 року. В той же час в матеріали справи містять відомості про те, що відповідач не надає згоду на отримання грошової компенсації за належну йому частку у спірній квартирі. Таким чином, у суду відсутні підстави для припинення права власності відповідача [PERSON] на ј частку квартири [ADDRESS] з виплатою йому грошової компенсації, у зв`язку з цим позовні вимоги задоволенню не підлягають, а внесені позивачами кошти на депозитний рахунок суду в сумі 167 246 грн. в якості коштів частки майна підлягають поверненню позивачам.

Outcome: dismissed