Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання одного з подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем [PERSON] знаходилась в юридичному шлюбі з 14.12.2012 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. З грудня 2014 року відповідач перестав піклуватися про дитину і неї, матеріально їй не допомагає. Вона мешкає з донькою окремо від відповідача , у зв»язку з тим, що займається вихованням дитини одна і не може забезпечувати себе матеріально, вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання. Просить стягнути щомісячно з відповідача на її користь на її утримання аліменти у розмірі ? частини від усіх видів прибутків у місяць, але ж не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого законодавством України. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що мешкає окремо від позивачки по справі, працює неофіційно за кордоном, його середня заробітна плата становить приблизно 7000 грн. в місяць. З лютого 2015 року сплачує аліменти на користь позивачки на утримання дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх його доходів, та окрім цього надає добровільно матеріально допомогу. Оскільки дитина переважно мешкає у батьків позивачки, просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини. Представник позивача також заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, оскільки , по-перше позивачка працює та має самостійний дохід, по - друге, малолітня дитина переважно мешкає у батьків позивачки. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є батьком відповідача по справі. Йому відомо, що після розлучення його сина з позивачкою по справі, остання знімає житло, дитина переважний час знаходиться у її батьків, оскільки він особисто де кілька разів забирав від них онуку до себе додому на вихідні. Саме з цієї причини він зробив висновок про те , що дитина мешкає за місцем проживання батьків позивачки. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, представника відповідача, свідка, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 14.12.2012 року, зареєстрованому виконкомом Новоєлизаветівської сільської ради Красноармійського району Донецької області, актовий запис № 3. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] ( а.с. 2). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 24.03.2015 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після розлучення позивачка разом зі своєю донькою фактично мешкає за адресою : [ADDRESS]. Як встановлено в судовому засіданні і ця обставина підтверджена самим відповідачем, позивачка працює на ДП ВК «Краснолиманська» позмінно, в робочий час залишає дитину доньку [PERSON] у своїх батьків за адресою : [ADDRESS], які дійсно зі свого боку доглядають за онукою. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови , що чоловік може надавати матеріальну допомогу - ч. 4 ст. 84 СК України. Право на утримання має дружина і в разі розірвання шлюбу - ч. 6 ст. 84 СК України, тобто в разі втрати статусу дружини чоловіка - батька дитини, оскільки в розумінні норм ст. 84 СК право на утримання від чоловіка-батька має дружина матір, а не подружжя. Припинення права дружини на утримання у зв»язку з проживанням з нею дитини припиняється лише у випадках, передбачених ст. 85 СК: припинення вагітності, народження дитини мертвою, передання дитини на виховання іншій особі, в разі смерті дитини, виключення відомостей про чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини за рішенням суду. Цей перелік є вичерпним , і він не містить такої обставини як перебування дитини за місцем проживання батьків позивачки в період її знаходження на роботі. Будь-яких інших доказів, підтверджуючий факт передання дитини на виховання іншій особі, відповідачем не надано. В наданих суду запереченнях та поясненнях в судовому засіданні він сам підтверджує відсутність зазначеного доказу. Судом встановлено і ця обставина підтверджена самим відповідачем в судовому засіданні , що він є працездатним, працює неофіційно, середньомісячний його дохід становить приблизно 7000 грн. і має можливість надавати таку допомогу. Разом з тим, суд враховує наявність у відповідача з лютого 2015 року аліментних зобов»язань перед позивачкою - ? частина від усіх видів доходу щомісячно на утримання неповнолітньої доньки. Вказана обставина підтверджена як позивачем так і відповідачем в судовому засіданні. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а також обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню. З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку до досягнення дитини трьохрічного віку - до [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: partial