Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати, [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивуючи тим, що квартира [NUMBER], яка розташована за адресою [ADDRESS], належить на праві приватної власності позивачам [PERSON] та [PERSON] 19 червня 2007 року у даній квартирі [PERSON] зареєструвала відповідача [PERSON], оскільки вважала що у них складуться стосунки та вони створять родину. Протягом часу з 2007 року по серпень 2011 рік [PERSON] та [PERSON] шлюб не зареєстрували, та взагалі припинили спілкування, в зв'язку з чим відповідач забрав всі свої речі та пішов мешкати до іншої жінки. На даний час місцезнаходження відповідача їй не відомо. На неодноразові прохання [PERSON] знятись з реєстрації відповідач повідомляв по телефонну своє небажання займатися даним питання. Отже, позивачі вважають, що відповідач відсутній на спірній житловій площі без поважної причини майже 4 роки, у користуванні житловою площею йому ніхто не перешкоджав, особистих його речей в квартирі не має, а тому втратив право користування зазначеною квартирою. В судове засідання сторони не з'явились. Позивачі надали до суду заяви в яких просять розглянути справу без їх участі, у разі неявки відповідача просить розглянути справу в заочному порядку. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через публікацією в пресі оголошення про виклик, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи в його відсутність не надав. Третя особа надала до суду заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника. Враховуючи,що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Права власника будинку, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, надають йому право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, необхідною передумовою визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, являється не проживання особи протягом певного часу без поважних причин.. З матеріалів справи вбачається, що 38 / 100 частин квартира [NUMBER], яка розташована за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 02.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О. р. № 826. Інша частина квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.11.1995 року. Відповідно інформації Мереф»янського міського голови № 886/1 від 09.07.2015 року згідно з записами в будинковій книзі в квартирі [NUMBER] за адресою [ADDRESS] зареєстровані позивач - [PERSON], [INFO], син позивача - [PERSON], [INFO] та громадський чоловік позивача - [PERSON], [INFO] За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] Згідно акту депутата Мереф»янської міської ради Харківського району Харківської області від 10.06.2015 року в квартирі за адресою [ADDRESS] [PERSON] не проживає на протязі 4 - х років. Отже, з матеріалів справи та позовної заяви вбачається, що відповідач [PERSON] був членом родини позивача [PERSON]. Доказів не проживання відповідача в спірній квартирі з поважних причин суду не надано. Враховуючи викладене та обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] підлягають задоволенню, оскільки відповідач в спірному будинку не мешкає без поважної причини на протязі 4- х років. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч. 1 ст. 88 ЦПК України ). Відповідно до квитанції № 0.0.410124820.1 від 16.07.2015 року позивачем [PERSON] при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок На підставі викладеного,

Outcome: approved