Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 04.06.2008р. між [PERSON] та ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк» було укладено кредитний договір №01313/RX за умовами якого Відповідач надав [PERSON] кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в сумі 62921,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 11,9% річних за фактичний період користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, строком користування по 03.06.2028р. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] по кредитному договору 04.06.2008р. були укладені наступні договори: між [PERSON], [PERSON] та ВАТ «Морський транспортний банк» договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], та договір поруки №02073rX між [PERSON] та ВАТ «Морський транспортний банк». Посилаючись на те, що укладений між сторонами кредитний договір суперечить нормам цивільного законодавства, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки та банківську діяльність», позивач просить визнати недійсним кредитний №01313/RX від 04.06.2008р., укладений між [PERSON] та ВАТ «Морський транспортний банк»; визнати недійсним договір іпотеки від 04.06.2008р., укладений між ВАТ «Морський транспортний банк» і [PERSON]; визнати недійсним договір поруки №02073rX від 04.06.2008р. укладений між ВАТ «Морський транспортний банк» та [PERSON] ; скасувати запис, зареєстрований в Державному реєстрі іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме: житлового будинку №7 по вул. Вітрильна м. Херсона, вчинений на підставі договору іпотеки від 04.06.2008р.; скасувати запис, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна про заборону відчуження житлового будинку №7 по вул. Вітрильна м. Херсона, вчинений на підставі договору іпотеки від 04.06.2008р.; скасувати запис, зареєстрований в Державному реєстрі іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме: земельної ділянки №7 по вул. Вітрильна м. Херсона, вчинений на підставі договору іпотеки від 04.06.2008р., скасувати запис, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна про заборону відчуження земельної ділянки № 7 по вул. Вітрильна м.Херсона, вчинений на підставі договору іпотеки від 04.06.2008р. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач зявився, з позовними вимогами не погодився, про що надав відповідні заперечення, та просив суд відмовити в їх задоволенні. Відповідачем також подано заяву про застосування наслідків недійсності правочину на про накладення арешту в порядку ст. 1057-1 ЦК України. Треті особи чи їх представники в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено, що 04.06.2008р. між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (надалі - Банк) було укладено кредитний договір №01313/RX, за умовами якого банк зобовязався надати [PERSON] кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний/картковий рахунок Позичальника у Банку з 04.06.2008р. і терміном погашення по 03.04.2028р. включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у сумі 62 921, 00 доларів США на наступні цілі: споживчі потреби, у сумі 52000,00 доларів США, а також 10921,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9% річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та зі сплатою: комісії за обслуговування кредиту 0,0 % від суми наданого кредиту без урахування страхових платежів, що сплачується щомісяця в Період сплати у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту; комісії за надання кредиту у розмірі 0,5 % від суми наданого кредиту, що сплачується у момент надання кредиту у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту. 04.06.2008р. в якості забезпечення зобовязань [PERSON] по вказаному кредитному договору були укладені наступні договори: договір іпотеки між [PERSON], [PERSON] як іпотекодавцями та відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», як іпотекодержателем, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] , предметом якого є: житловий будинок, загальною площею 176,6 кв.м, житловою площею 145,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Вітрильна, буд.7; земельна ділянка, загальною площею 0,0600 гектарів, кадастровий номер 6510136600:10:002:0060, яка знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Вітрильна, 7; договір поруки №02073rX між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк». Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] було надано кредитні кошти на загальну суму 52000,00 доларів США. Згідно зі ст.ст. 1054,\~1055 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.\~ Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року\~дія\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до положень п. 3.1 Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).\~ Відповідно до п. 3.2 Правил, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Із змісту кредитного договору № 01313/RX від 04.06.2008р. вбачається, що він не відповідає вищезазначеним вимогам Закону України «Про захист право споживачів», а також положенням Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (надалі-Правила). Так, всупереч п. 3.1, 3.2. Правил кредитний договір № 01313/RX від 04.06.2008р не містить детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, а також графік платежів. Крім того, у кредитний договір № 01313/RX від 04.06.2008р банк не включив обовязкові умови, встановлені ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача (пп. «В»), орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо) (пп.»Д»), варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги (пп.»Є»), податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію (пп. «И»), переваги та недоліки пропонованих схем кредитування (пп. «І). Аналогічні вимоги щодо змісту кредитного договору містить пункт 2.1 Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за №541/13808 передбачено, що банки зобовязані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке:\~а) найменування та місцезнаходження банку юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема:можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Крім того, до кредитного договору Банк включив положення, які відповідно Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими та незаконними. Так, відповідно до п.1.1 кредитного договору, [PERSON] зобовязання сплатити комісії за надання кредиту у розмірі 0,5% від суми наданого кредиту, що сплачується у момент надання кредиту у гривні за курсом НБУ на дату нарахування, незалежно від валюти кредиту. Відповідно до п. 3.6 Правил, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідно до абз. 3 п. 4 ст. 11 Закону, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до п. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.\~ Пунктом 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.\~ Відповідно до п. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.\~ Окрім цього, відповідачем при укладенні оспорюваного договору було порушено ч.5 ст. 49 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» щодо перевірки кредитоспроможності позичальника. Відповідно до ч.5 ст. 49 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків. Відповідно до положень глави 1 розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 368 (надалі Інструкція), кредитоспроможність позичальника визначається за показниками, що характеризують його здатність своєчасно розраховуватися за раніше одержаними кредитами, його поточне фінансове становище, спроможність у разі потреби мобілізувати кошти з різних джерел і забезпечити оперативну конверсію активів у ліквідні кошти. Згідно абз. 2 п.1.1 глави 1 розд. VІ Інструкції, кредитна діяльність банків пов'язана з кредитним ризиком або нездатністю контрагента виконувати частково або в повному обсязі свої зобов'язання згідно з угодою, тому банки зобов'язані оцінювати кредитоспроможність своїх контрагентів, вчасно ідентифікувати погані активи (тобто активи, за якими існує ймовірність отримання збитків), створювати необхідні резерви для списання безнадійних до погашення активів. Докази проведення перевірки кредитоспроможності [PERSON] при укладенні кредитного договору в матеріалах справи відсутні, а тому суд приходить до висновку, що така перевірка Банком не проводилась. Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи, що умови кредитного договору № 01313/RX від 04.06.2008р, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Морський транспортний банк» не відповідають вищевказаним вимогам цивільного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним кредитного договору № 01313/RX від 04.06.2008р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивачів в частині визнання недійним договору іпотеки від 04.06.2008р, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], суд виходить з наступного. Згідно частин 4, 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ст. 11, ч.2 ст. 509 ЦК України, дійсне зобов'язання повинне ґрунтуватися на чинних правових підставах виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених законом, якими є договір або інший правочин, закон, рішення суду, і повинне бути спрямоване на реальне настання юридичних наслідків. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Отже, враховуючи, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання кредитного договору, недійсність кредитного договору спричиняє недійсність договору іпотеки. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що договір іпотеки від 04.06.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером 1611/58 є також недійсним у звязку з недійсністю кредитного договору № 01313/RX від 04.06.2008р. Враховуючи недійсність кредитного договору № 01313/RX від 04.06.2008р., є обґрунтованими та підлягають задоволенню вимоги позивачів щодо визнання недійсними договору поруки № 02073rX від 04.06.2008р., укладеного між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» та позивачем, [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Беручи до уваги встановлені судом обставини, відповідні їм норми матеріального права, а також положення ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, суд вбачає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Заява відповідача про застосування наслідків недійсності правочину на про накладення арешту в порядку ст. 1057-1 ЦК України, задоволенню не підлягає, оскільки, згідно ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Стаття 1057-1 ЦК України, яку відповідач просить застосувати до правовідносин в даному спорі , внесена до Цивільного кодексу на основі прийнятого Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобовязань від 02.10.2012 року № 5405-VІ. Згідно ч. 5 ст. 94 Конституції України закон набирає чинності через 10 днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Даний закон було опубліковано в газеті Голос України № 208 від 03.11.2012 року. Таким чином закон набрав чинності 14.11.2012 року. Згідно ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Згідно ч. 2 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Оскільки правовідносини між сторонами спору, тобто укладення кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки виникли 04.06.2008р, тобто до набрання чинності Законом України від 02.10.2012 року та відповідно, набрання чинності вказаною статтею 1057-1 ЦК України, то вимоги цієї статті не можуть застосовуватися до вказаних правовідносин.

Outcome: approved