Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом та просять постановити рішення про визнання недійсною угоду купівлі-продажу транспортного засобу - автобуса марки Mersedes-Benz, модель Sprinter 312 D, державний номер [NUMBER], укладеної між [PERSON] та [PERSON] згідно довідки-рахунку ДПІ № 913258, виданої ПП МПП «Вибір» від 30.01.2013 року. Свої вимоги обґрунтовують тим, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 02.07.2013 року позов [PERSON], діючого в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволено. Одночасно, ухвалою від 02.07.2013 року апеляційний суд Одеської області наклав арешт на ? частку автомобіля марки Mersedes-Benz, модель Sprinter 312 D, державний номер [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON], з метою забезпечення виконання названого вище рішення суду. Відчуження названого транспортного засобу відбулося з метою уникнути його арешту і звернення на 1/2 частину автобуса, як на долю [PERSON], що дана угода відповідно до ч.1 ст. 234 ЦК України є фіктивною і укладена без наміру створити будь-які правові наслідки купівлі і продажу. Кошти за автомобіль [PERSON] не були сплачені [PERSON], в довідці-рахунку вартість автомобіля значиться «договірна». Автобус марки Mersedes, д/н [NUMBER] не був фактично переданий [PERSON] як покупцю, так як за весь період часу з моменту його придбання в 2010 році і по теперішній час автомобіль знаходився в користуванні [PERSON] Він сам управляв даним транспортним засобом і документи на цей автомобіль були у [PERSON] Зберігався названий автомобіль також в домоволодінні [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Подружжя [PERSON] використовують цей автомобіль у своїй підприємницькій діяльності, вилучений він був працівниками ДАІ також у [PERSON]. Усі ці обставини свідчать про те, що транспортний засіб марки Mersedes-Benz, модель Sprinter 312 D, державний номер [NUMBER] до теперішнього часу є власністю подружжя [PERSON], які ним користуються і розпоряджаються. Тому договір купівлі-продажу не відбувся, майно не передано продавцем і не оплачено покупцем. Позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Стверджувала, що угода купівлі-продажу автобусу Mersedes-Benz, державний номер [NUMBER], зеленого кольору між [PERSON] і [PERSON] є фіктивною, оскільки була вчинена подружжям [PERSON] з метою уникнути відповідальності за рішенням суду, за яким [PERSON] має відшкодовувати їй, її зятю, та її онукам-сиротам матеріальну і моральну шкоду в значному розмірі, і усіма можливими і неможливими способами намагається уникнути відповідальності. Даний автобус був єдиним майном, належним [PERSON] та [PERSON], на ? частину якого можливо було здійснити стягнення в рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Однак, як до угоди купівлі-продажу, так і після укладення угоди, аж до вилучення цього автобусу державтоінспекцією, ним користувалися подружжя [PERSON], використовуючи для своїх потреб, автомобіль ніколи не був у користуванні [PERSON] На думку позивачки, саме з цих підстав дана угода є фіктивною. Позивач [PERSON] просив позовні вимоги задовольнити, угоду купівлі-продажу автобусу марки Mersedes-Benz, державний номер [NUMBER] визнати недійсною, так як ця угода є фіктивною. Автомобіль не був переданий новому власнику [PERSON], ним користувалася сім'я [PERSON], і саме у них у дворі він зберігався. Представник позивача також наполягав на задоволенні позовних вимог. Доводи позовної заяви обґрунтовував тим, що укладений між [PERSON] і [PERSON] договір купівлі-продажу автомобіля марки Mersedes-Benz, державний номер [NUMBER] - є фіктивним. Оскільки третя особа, [PERSON], яка є дружиною відповідача [PERSON], достовірно знала про рішення Болградського районного суду Одеської області від 19.12.2012 року, яким з неї стягнуті значні кошти в рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди на користь [PERSON], [PERSON] та його трьох дітей, і що з метою виконання цього рішення буде звернуто стягнення на належне їй майно, та навмисно, з метою приховання цього майна від накладення арешту і подальшої його реалізації, уклали договір купівлі-продажу цього транспортного засобу з її двоюрідним братом [PERSON], так як іншого майна у неї не має, ніде офіційно не працює, будь-яких інших доходів не отримує. При укладенні договору купівлі-продажу названого автомобілю не були дотримані вимоги ст.655 ЦК України, так як автомобіль не був переданий покупцеві: користувався цим автомобілем і надалі відповідач [PERSON] (продавець), зберігався автомобіль також за місцем його, відповідача [PERSON], проживання. З довідки-рахунку вбачається, що не зазначено вартість автомобіля, а лише вказано «вартість договірна», тобто кошти за автомобіль не передавалися. З цих підстав, представник позивачки вважав, що сторонами не додержано вимог, які є чинними для правочину, а саме, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені законом. Тобто, усі обставини свідчать, що правочин є фіктивним, так як його вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Відповідач [PERSON], будучи присутнім лише в одному судовому засіданні, покинув зал судового засідання не надавши будь-яких пояснень. У подальшому надав заяви про розгляд справи у його відсутність (а.с.121, 141). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], діючий за дорученням від 13.01.2014 року (а.с.122), будучи присутнім у судових засіданнях 27.03.2014 року, 14.04.2014 року заперечував усі доводи позивачів. Просив в задоволенні позову відмовити та постановити ухвалу про закриття провадження у справі з тих підстав, що у позивачів не має підстав для звернення з такими вимогами до суду, оскільки вони не є стороною угоди, що оскаржується (а.с.125-129). Відповідач [PERSON] будучи присутнім в судовому засіданні 11.03.2014 року пояснив, що позовні вимоги не визнає, оскільки підстав для визнання угоди купівлі-продажу не дійсною - не має. Пояснив, що протягом декількох років він передавав у борг на певний строк грошові кошти [PERSON], про що свідчить ряд розписок. Однак [PERSON] кошти не повернув, проте зобов'язався, що у випадку не повернення ним коштів до кінця 2012 року, він передасть йому, [PERSON] автомобіль марки Mersedes-Benz, державний номер [NUMBER]. У подальшому [PERSON] не зміг розрахуватися з боргом, а тому передав йому, [PERSON] названий автомобіль, про що між ними також була оформлена розписка. З метою належного оформлення права власності на цей транспортний засіб, 30 січня 2013 року, вони разом звернулися до ДАІ та здійснили переоформлення транспортного засобу на нього, [PERSON] Також відповідач пояснив, що [PERSON] приходиться йому двоюрідною сестрою, тому він періодично надає у користування її сім'ї названий транспортний засіб (а.с.66-67). Надалі в судові засідання не з'являвся, подав заяви про розгляд справи у його відсутність (а.с.123, 142). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], діючий за дорученням від 13.01.2014 року (а.с.124), будучи присутнім в судових засіданнях 27.03.2014 року, 14.04.2014 року заперечив усі доводи позивачів. Пояснив, що відповідно до вимог цивільного законодавства: - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; - за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Тому між [PERSON] і [PERSON] були досягнені усі істотні умови договору, які у подальшому понесли правові наслідки у вигляді реєстрації транспортного засобу за [PERSON]. Позивачі не були стороною даної угоди, а тому не мають права звертатися з даним позовом до суду. У своїх запереченнях представник відповідача посилався на рішення Болградського районного суду Одеської області від 13.03.2014 року (справа № 497/525/14-ц), яким встановлені обставини передачі коштів [PERSON] - [PERSON], і що було здійснено реєстрацію названого транспортного засобу на ім'я [PERSON] та відповідно до ст. 60 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ …(а.с.125-129). Третя особа [PERSON] позовні вимоги не визнала, повністю заперечувала усі доводи позивачів, в задоволенні позову просила відмовити. Стверджувала, що автобус марки Mersedes-Benz, державний номер [NUMBER] був проданий [PERSON] через півтора місця після прийняття судом рішення і відразу ж йому був переданий, тому не має підстав для визнання цієї угоди фіктивною. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, пояснення сторін по справі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] належав на праві власності транспортний засіб - автобус марки Mersedes-Benz, державний номер [NUMBER], 1999 року випуску зеленого кольору на підставі Біржового договору (угоди) від 01.05.2010 року, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 25.08.2010 року (а.с.27, 38-40). Згідно довідки Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області від 27.05.2013 року, шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 22 лютого 1997 року Криничненською сільською радою Болградського району Одеської області, актовий запис № 13 (а.с.13). Тобто в силу вимог ст. 60 СК України, спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя. 13 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], було здійснено перереєстрацію транспортного засобу Mersedes-Benz, державний номер [NUMBER], 1999 року випуску зеленого кольору на підставі довідки-рахунок серії ДПІ № 913258 ПП «МПП «Вибір», згідно якої [PERSON] продано і видано вищеназваний автомобіль за договірною вартістю (а.с.41-42). Договір купівлі-продажу цього автомобілю, укладеного між названими сторонами, суду надано не було, оскільки такий не складався. Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 234 Цивільного кодексу України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. При чому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Судом встановлено, що згідно постанови Христинівського районного суду Одеської області від 17 серпня 2011 року, третя особа [PERSON] визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України, а саме за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілій [PERSON] (а.с.8). Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 19.12.2012 року позов [PERSON], діючого в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], а також позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди - задоволено частково. Ухвалою від 19.12.2012 року не було накладено арешт на спірний транспортний засіб (а.с.9, 10-11). Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області 02.07.2013 року, скасувала рішення Болградського районного суду від 19.12.2012 року та постановила нове, яким також позовні вимоги [PERSON], діючого в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди - задовольнила частково (а.с.16-18). Одночасно, було накладено арешт на ? частину автомобіля марки Mersedes-Benz, державний номер [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON] (а.с.15). З 02 жовтня по 03 жовтня 2013 року, Державної виконавчою службою Болградського районного управління юстиції Одеської області на підставі виконавчих листів, виданих на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 02.07.2013 року було відкрито 12 (дванадцять) виконавчих проваджень про стягнення матеріальної та моральної шкоди з [PERSON] (а.с.19-24). В судовому засіданні як позивачі, так і третя особа [PERSON] підтвердили, що остання не здійснює ніяких дій щодо виплати матеріальної і моральної шкоди за рішенням суду. Крім того, позивачка [PERSON] звернулася з заявами до правоохоронних органів (а.с.63-65, 83-87), та за повідомленням Болградського РВ ГУМВС України в Одеській області від 28.02.2014 року та від 18.03.2014 року внесено відомості в ЄРДР за № 12013170270000926 від 10.12.2013 року за фактом злісного ухилення [PERSON] від виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 02.07.2013 року за ст. 382 ч.1 КК України (а.с.100,120). В рамках досудового розслідування по названому кримінальному провадженню, [PERSON] будучи допитаною як свідок, пояснила, що не має наміру виконувати рішення суду та відшкодовувати сім'ї [PERSON] та [PERSON], спричинену матеріальну і моральну шкоду в зв'язку з відсутністю коштів. В судовому засіданні були допитані свідки, як мешканці с. Криничне, так і службові особи. Свідок [PERSON], державний виконавець Державної виконавчої служби Болградського районного управління юстиції Одеської області пояснив, що ним було відкрито ряд виконавчих проваджень, де боржником є [PERSON], з якої підлягають стягненню значні суми коштів на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Під час проведення бесіди з боржницею [PERSON] у приміщенні виконавчої служби щодо необхідності відшкодувати матеріальну і моральну шкоду, остання повідомила, що ніякого майна у неї не має, кошти сплачувати вона не буде, оскільки не має будь-яких доходів. Щодо транспортного засобу марки Mersedes-Benz, державний номер [NUMBER], раніше зареєстрованого на ім'я [PERSON] та який був спільною сумісною власністю подружжя, [PERSON] пояснила, що вони з чоловіком навмисно оформили договір купівлі-продажу, з метою уникнути звернення стягнення на нього. З метою з'ясування належності боржниці будь-якого майна, державний виконавець отримав в жовтні-листопаді місяці 2013 року відповідь з ДАІ, що за [PERSON] зареєстрований автомобіль марки Mersedes-Benz, державний номер [NUMBER], а тому було винесено постанову про затримання цього автомобіля, що у подальшому було виконано працівниками ДАІ та поміщено т/з на штрафмайданчик, де він перебуває по теперішній час. Свідок [PERSON], інспектор Державної податкової інспекції у Болградському районі Головного управління Міндоходів в Одеській області суду пояснив, що в жовтні місяці 2013 року, він разом з державним виконавцем ДВС Болградського РУЮ Одеської області, [PERSON] виїжджали в с. Криничне Болградського району Одеської області з метою опису майна боржників. У його присутності державний виконавець Івашинський В.І. заходив в домоволодіння боржника за адресою: [ADDRESS], де розмовляв з боржницею. При цьому він, свідок бачив, що у дворі цього домоволодіння стояв автобус Мерседес, зеленого кольору. Свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що вони є жителями с. Криничне, Болградського району Одеської області, добре знають сім'ю [PERSON], а також сім'ю [PERSON], [PERSON]. Їм відомо, що автобус зеленого кольору (дехто називав синього кольору, дехто з них називав марку Мерседес) належав подружжю [PERSON]. Керував цим автомобілем завжди [PERSON]., при цьому [PERSON] чи його близьких родичів (батька, братів) за кермом цього автомобіля жодного разу не бачили. Зберігався транспортний засіб в домоволодінні сім'ї [PERSON]. Свідки пояснювали, що сім'я [PERSON] використовувала цей вантажний автобус для продажі овочів та фруктів на території Болградського району та в м. Ізмаїл Одеської області, так як не раз самі особисто купували у них овочі та фрукти. Зазначені обставини свідчать про те, що транспортний засіб марки Mersedes-Benz, державний номер [NUMBER], продавцем [PERSON] не був переданий покупцеві [PERSON]. Тобто, правочин купівлі-продажу даного автомобілю характеризується тим, що сторони вчинили правочин лише для виду, маючи на меті інші цілі ніж ті, що передбачені правочином. Оформивши правочин шляхом зняття з реєстрації та постановкою на облік автомобіля зі своїм родичем, [PERSON], який є двоюрідним братом третьої особи [PERSON], сторони мали на меті приховати це майно від подальшого його звернення та реалізації виконавчою службою для погашення боргу третьої особи [PERSON] перед позивачами. Як зазначено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 N 9, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Викладена правова позиція стосується тих правочинів, сторони яких дійсно мали на меті досягти відповідного правового результату. Отже, позивачами доведено, а відповідачами не спростовано відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. При фіктивному правочині у сторін правочину відсутній намір створити ті правові наслідки, які задекларовані у правочині. Тобто волевиявлення учасників правочину не відповідає їх дійсній волі. Ознаками фіктивності договору є: наявність зовнішньої форми правочину, що фіксує удавані наміри сторін; відсутність у сторін дійсного наміру створити наслідки, які зумовлювалися у цьому правочині. Тобто має місце лише імітація правочину. У діях сторін, що імітують правочин, відсутня головна ознака правочину - спрямованість на встановлення, припинення або іншу видозміну цивільних правовідносин. Фіктивний правочин взагалі може не мати правової мети. Будь-який правочин може бути визнаний фіктивним, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Фіктивний правочин є нікчемним, оскільки особи, що вчиняють його, не мають на увазі і не бажають настання правових наслідків, які могли б виникнути внаслідок здійснення правочину такого типу. Виходячи з наведеного, надаючи оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вказаний правочин «договір купівлі-продажу» укладався, але не мав намір створити правові наслідки для його сторін. Доказів протилежного суду не представлено. Доводи представників відповідачів, що позивачі не були стороною даної угоди, а тому не мають права звертатися з даним позовом до суду, є безпідставними, оскільки ст. 234 ЦК України не передбачено коло осіб, які мають право звертатися з позовом про визнання фіктивного правочину недійсним, тобто закон не передбачає обмежень щодо звернень до суду з такими вимогами інших заінтересованих осіб. А під час розгляду цієї справи було встановлено, що позивачі є саме заінтересованими особами, оскільки їх права цією угодою були порушені, шляхом приховання майна, на яке може бути звернено стягнення виконавчою службою для погашення боргу третьої особи [PERSON] перед позивачами. Посилання представників відповідачів на рішення Болградського районного суду Одеської області від 13.03.2014 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на транспортний засіб марки Mersedes-Benz, державний номер [NUMBER], (а.с.130-131), яким нібито підтверджується дійсність угоди, суд до уваги не приймає виходячи з наступного: - по перше, цим рішенням в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на названий автомобіль - було відмовлено; - по друге, представники відповідачів посилалися на мотивувальну частину рішення і на ті обставини, що були встановлені судом під час розгляду цієї справи, однак не взяли до уваги те, що суд з'ясовував обставини щодо предмету і підстав цього позову, та перевіряв їх доказами в межах заявлених позовних вимог; - втретє, дане рішення не є преюдиціальним для спірних правовідносин в даній справі. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду. Преюдиціальні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: - обставина встановлена судовим рішення; - судове рішення набрало законної сили; - у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиціального значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Таким чином, преюдиціальне значення можуть мати лише ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиціальні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, посилання представників відповідачів на описову і мотивувальну частину рішення Болградського районного суду Одеської області від 13.03.2014 року (справа № 497/525/14-ц, провадження № 2/497/276/14) як на достовірний доказ своїх заперечень - не має преюдиціального значення і не може бути безспірним доказом по названій справі. Навпаки, той факт, що [PERSON] (як покупець) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] (як продавця) з вимогою визнати за ним право власності на автомобіль марки Mersedes-Benz, державний номер [NUMBER], свідчить лише проте, що вони сумнівалися в дійсності угоди купівлі-продажу цього автомобіля, тобто ще раз доводить фіктивність укладеної між ними угоди. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір в розмірі 243.60 гривен підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках - по 121.80 гривен на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved