Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивачка 09 квітня 2014 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя, поділ майна подружжя (а.с.2-4). У судовому засіданні від 20 листопада 2014 року позивачка в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], уточнила свої позовні вимоги, надавши уточнену позовну заяву (а.с.85-88). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 23 грудня 1995 року, який було розірвано 30 квітня 2014 року. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За час шлюбу сторонами було придбано наступне майно: 31.10.2003 року - телевізор SONY KV-29 RE 10K, вартістю 2 672,89 грн.; 04.05.2005 року - судно з правом плавання зареєстрованого у Судовій книзі України №2 під записом 546-бортовий реєстраційний номер: [NUMBER] дата державної реєстрації 04.05.2005 року, тип та призначення судна: «Крим» туристичне, час і місто побудови судна: 1977р., матеріал корпусу: дюраль, двигун: вихрь один, 20к.с.№1М 1048, вартістю 18 000,00 грн.; 13.08.2005 року - водонагрівач 50 л Gorenje ТGR5ON, вартістю 499,00 грн. та пральну машину 60х44 Gorenje W S41101 вартістю 1 749,00 грн.; 21.11.2010 року - мікрохвильову піч Gorenje GМ О-20DGE вартістю 999,00 грн.; 22.09.2011 року - автомобіль марки ВАЗ, модель 21033, тип - легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами):[NUMBER] [NUMBER] повна маса: 1 360, об'єм двигуна 1300, тип пального: В, колір: бежевий, д/н [NUMBER], 1980 року випуску, вартістю 18 000,00 грн., загальна вартість вищевказаного майна складає 41 919,89 грн. У позасудовому порядку врегулювати питання щодо поділу майна подружжя сторони не змогли, оскільки відповідач вважає, що все набуте майно є виключно його власністю. На підставі вищевикладеного позивачка була вимушена звернутися із позовом до суду, в якому просить визнати спільним майном подружжя - [PERSON] та [PERSON] телевізор SONY KV-29 RE 10K, вартістю 2 672,89 грн.; судно з правом плавання зареєстрованого у Судовій книзі України №2 під записом 546-бортовий реєстраційний номер: [NUMBER] дата державної реєстрації 04.05.2005 року, тип та призначення судна: «Крим» туристичне, час і місто побудови судна: 1977р., матеріал корпусу: дюраль, двигун: вихрь один, 20к.с.№1М 1048, вартістю 18 000,00 грн.; водонагрівач 50 л Gorenje ТGR5ON, вартістю 499,00 грн. та пральну машину 60х44 Gorenje W S41101 вартістю 1 749,00 грн.; мікрохвильову піч Gorenje GМ О-20DGE вартістю 999,00 грн.; 22.09.2011 року - автомобіль марки ВАЗ, модель 21033, тип - легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами):[NUMBER] [NUMBER] повна маса: 1 360, об'єм двигуна 1300, тип пального: В, колір: бежевий, д/н [NUMBER], 1980 року випуску, вартістю 18 000,00 грн.; виділити та визнати право власності за [PERSON] на автомобіль марки ВАЗ, модель 21033, тип - легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами):[NUMBER] [NUMBER] повна маса: 1 360, об'єм двигуна 1300, тип пального: В, колір: бежевий, д/н [NUMBER], 1980 року випуску, вартістю 18 000,00 грн.; пральну машину 60х44 Gorenje W S41101 вартістю 1 749,00 грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; мікрохвильову піч Gorenje GМ О-20DGE вартістю 999,00 грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], всього на загальну суму 20 748,00 грн.; виділити та визнати право власності за [PERSON] на судно з правом плавання зареєстрованого у Судовій книзі України №2 під записом 546-бортовий реєстраційний номер: [NUMBER] дата державної реєстрації 04.05.2005 року, тип та призначення судна: «Крим» туристичне, час і місто побудови судна: 1977р., матеріал корпусу: дюраль, двигун: вихрь один, 20к.с.№1М 1048, вартістю 18 000,00 грн.; телевізор SONY KV-29 RE 10K, вартістю 2 672,89 грн., який що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; водонагрівач 50 л Gorenje ТGR5ON, вартістю 499,00 грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], всього на загальну суму 21 171,89 грн., а також, стягнути із відповідача на свою користь судові витрати по справі. В судове засідання позивачка в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], не з'явилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмову заяву, в якій просила суд розглядати справу без своєї присутності. Позовні вимоги уточненої позовної заяви підтримала та просила задовольнити у повному обсязі (а.с.95). Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив розгляд справи перенести, у зв'язку із поганим самопочуттям (а.с.94). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, практику Верховного Суду України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом з'ясовано, що підставою звернення позивачки до суду є захист прав і майнових інтересів, пов'язаних із правом володіння, користування та розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у зв'язку із тим, що це право не визнається відповідачем у справі. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України та згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень) норми ЦК України 2003 року застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У зв'язку із чим, для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу України про шлюб і сім'ю, Цивільного кодексу України в редакції 2004 року, Сімейного кодексу України, судову практику Верховного Суду України. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Суд, з'ясувавши обставини по справі, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 23 грудня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між сторонами (а.с.8). Від даного шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.9,10). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.04.2014 року розірвано шлюб між сторонами (а.с.26). В період шлюбних відносин сторони придбали наступне майно: телевізор SONY KV-29 RE 10K, вартістю 2 672,89 грн.; судно з правом плавання зареєстрованого у Судовій книзі України №2 під записом 546-бортовий реєстраційний номер: [NUMBER] дата державної реєстрації 04.05.2005 року, тип та призначення судна: «Крим» туристичне, час і місто побудови судна: 1977р., матеріал корпусу: дюраль, двигун: вихрь один, 20к.с.№1М 1048, вартістю 18 000,00 грн.; водонагрівач 50 л Gorenje ТGR5ON, вартістю 499,00 грн. та пральну машину 60х44 Gorenje W S41101 вартістю 1 749,00 грн.; мікрохвильову піч Gorenje GМ О-20DGE вартістю 999,00 грн.; 22.09.2011 року - автомобіль марки ВАЗ, модель 21033, тип - легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами):[NUMBER] [NUMBER] повна маса: 1 360, об'єм двигуна 1300, тип пального: В, колір: бежевий, д/н [NUMBER], 1980 року випуску, вартістю 18 000,00 грн. (а.с.47-54). Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно п. 30 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст.65 СК України. Згідно ч.1 ст. 63 СК України - дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 68 Сімейного окдексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. У відповідності до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно зі ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 370 Цивільного кодексу України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За змістом ст. 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог вважає, що позовні вимоги позивачки законні, обґрунтовані, повністю доведені, а тому підлягають задоволенню в частині поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Також, суд приходить висновку, що різницю загальної суми вартості майна виділеної кожному із подружжя, належить компенсувати стороні, загальна сума вартості майна, якого є меншою, а отже слід стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в сумі 423,89 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно зі ст. 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивачки належить стягнути судовий збір в сумі 419,19 грн. З урахуванням вищенаведеного,

Outcome: partial