Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до відповідачів з вимогою визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: [ADDRESS], посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON], які є відповідно сином та донькою для [PERSON], та братом із сестрою для [PERSON], є зареєстрованими у вказаному житловому приміщенні, натомість з 2009 року [PERSON], а з вересня 2014 року [PERSON] за вказаною адресою не мешкають. Оскільки відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації понад шість місяців, речей у вказаній квартирі яких немає, та які участі у сплаті комунальних платежів не приймають, то позивачі на підставі переліченого просили суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачі, [PERSON] та [PERSON], заявлені ними позовні вимоги повністю підтримали, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, та просили суд задовольнити поданий ними позов. Відповідачі в судове засідання не з'явились за невідомих суду причин повторно, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення учасників, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] 9 квітня 1994 року на підставі ордеру за рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради на родину, яка складалась з чоловіка, [PERSON], та дітей, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а. с. 3). Зміна прізвища позивачки, [PERSON], з «[PERSON]» на «[PERSON]» підтверджується копією рішення суду від 28 березня 2011 року про розірвання шлюбу (а. с. 8). Згідно до особового рахунку на [ADDRESS] вбачається, що за цією адресою зареєстровані позивачі [PERSON] та [PERSON], а також відповідачі, [PERSON] та [PERSON], що також підтверджується відомостями ГУ ДМС Україні в Донецькій області Орджонікідзевського РВ Маріупольського МУ (а. с. 4, 12, 13). Натомість за актом від 27 липня 2015 року, виданого ПП «Альянс-ГІС», вбачається, що у [ADDRESS] дійсно є зареєстрованими відповідачі, [PERSON] та [PERSON], які однак не мешкають за свідченнями сусідів за цією адресою: [PERSON] з вересня 2014 року, а [PERSON] з 2009 року відповідно (а. с. 5). Факт не проживання у спірному житловому приміщенні відповідачів у судовому засіданні був підтверджений свідченнями свідка, [PERSON], яка вказувала, що мешкає у [ADDRESS] близька 20 років, та знає родину позивачки. Зазначала, що у [ADDRESS] цього будинку разом із позивакою, до якої свідок інколи навідується, мешкає її донька, [PERSON], разом із онукою. Натомість інші діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно, там не мешкають вже декілька років. Де вони знаходяться їй невідомо. Відповідно до ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України наймач або члени його родини можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад 6 (шість) місяців. За таких обставин, встановлених в судовому засіданні, та на підставі зазначених норм права суд дійшов висновку, що відповідачі, залишаючись зареєстрованими у [ADDRESS], однак не користуючись зазначеним житловим приміщенням понад шість місяців без поважних причин, є такими, що втратили право користування спірною квартирою. На підставі переліченого заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування [ADDRESS].

Outcome: approved