Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким стягувати із відповідача [PERSON] в її користь понесені додаткові витрати на дитину [PERSON], [INFO], що були повязані з її лікуванням в розмірі 4928 гривень та судовий збір в розмірі 640 гривень. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON], яка проживає разом з нею. Через те, що на протязі тривалого періоду дочка хворіє і вона проходить медичні обстеження та лікування у поліклінічному відділенні м. Ходорова, за наслідками виявленої хвороби потребують стаціонарного лікування, а тому позивачка просить стягнути із відповідача вказані додаткові витрати на дитину повязані із її лікуванням. Позивачка у судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання, яке було призначено 25.01.2018 року не з'явився, не повідомивши про причин своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом установлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії І СГ № 241538 від 25.10.2014 року, виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від перебування у шлюбі сторони мають дочку [PERSON], [INFO], яка на даний час неповнолітня та проживає із [PERSON]. Судом із поданих документів установлено, що [PERSON] проходила обстеження та лікування у «Західноукраїнському спеціалізованому дитячому медичному центрі» та лікування у Ходорівській районній лікарні, що підтверджується представленими витягами та копією медичної картки [PERSON]. У звязку з цим суд надає віри позивачу в тому, що фактично на утриманні дитини протягом зазначеного часу саме позивачкою використовувались та затрачалися кошти на її утримання. Із відзиву відповідача вбачається, що він не згідний сплачувати потрачені позивачкою кошти на лікування дитини і просить відмовити у задоволенні даного позову. Оскільки ним неодноразово було поповнено картковий рахунок позивачки на суму 2900 гривень та готівкою 6000 гривень та придбано продуктів на суму 800 грн. Тому відповідач, вважає, що ним оплачено додаткові витрати понад затребувану суму додаткових витрат і вважає, що участь батьків повинна бути однаковою. Разом з тим, що суд розділяє позицію сторони відповідача про рівність обовязків обидвох батьків. За законодавством України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття у спосіб, визначений за домовленістю між ними. Судом установлено, що між сторонами в даній цивільній справі не досягнуто згоди. У відповідності до ч. 1ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із ч. 2ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України, передбачено обовязок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, схвалено резолюцію 44-ї сесії Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 листопада 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За таких обставин суд приходить висновку про те, що вимога про стягнення разово додаткових витрат на малолітню дитину, що викликані хворобою останньої та встановлені із наданих медичних документів, після їх фактичного понесення є обґрунтованою і, враховуючи рівність обовязку батьків в утриманні дитини, підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та вимоги Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути у дохід держави кошти у розмірі 640грн.

Outcome: partial