Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з уточненим позовом, в якому просить скасувати тимчасову заборону у праві виїзду за межі України, що була застосована рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року №2-173/2011. В обґрунтування уточненого позову [PERSON] зазначає, що рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року по справі 2-173/2011 уточненні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, заборонено [PERSON] тимчасовий, в саме до повного виконання своїх зобовязань перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором поруки від 4 вересня 2008 року, укладеним в забезпечення кредитного договору №024/К від 4 вересня 2008 року, виїзд за кордон. Зазначене рішення Куп'янського міськрайонного суду Харківської області базувалося на ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», відповідно до якої громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті. Також посилається на пункт 2 частини 1 ст. 6 цього Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», яким визначено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання до виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним Договором України. Позивач вказує на те, що суд робить висновок: «Оскільки встановлено, що відповідачі мають невиконані зобовязання за кредитним договором і договором поруки, то суд вважає, що їм необхідно заборонити тимчасовий, а саме до повного виконання своїх зобовязань за зазначеними договорами, виїзд за кордон, у звязку з чим уточнені позовні вимоги Банку підлягають задоволенню». Таким чином, Куп'янський міськрайонний суд Харківської області забороняє їй тимчасовий виїзд за кордон на підставі припису, який регламентує тимчасову відмову громадянинові України у видачі паспорта, що на її думку є безпідставним та протизаконним. Позивачка також зазначає, що обмеження її конституційного права свободи пересування відбулося з порушенням порядку, визначеного чинним законодавством України, а саме: статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», статті 377-1 ЦПК України, звернення до суду неналежним суб'єктом, а також нормативне виключення правової підстави задоволення позову про заборону тимчасового виїзду за кордон, яка взагалі скасовує відповідальність особи Позивача, та у звязку із спливом строку на касаційне оскарження рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року у справі №2-173/2011, а тому на її думку є всі підстави скасувати тимчасову заборону у праві виїзду за межі України, способом саме судового захисту та вважає, що скасування тимчасової їй заборони у праві виїзду на межі України є найбільш ефективним засобом захисту її особистого немайнового права щодо свободи пересування. Позивач та представник позивача за довіреністю у судовому засіданні вимоги позову підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову заперечують у повному обсязі. Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Судовим розглядом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що відповідно до укладеного договору №024/К-08 від 04.09.2008 року [PERSON] 04.09.2008 року отримав кредит у розмірі 500000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.09.2013 року. Зобов'язання за вказаним договором №024/К-08 забезпечено порукою від 04.09.2008 року, поручителем якого виступає позивач [PERSON] в забезпечення виконання зобовязань за кредитними договором Позичальника. У листопаді 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] та просив тимчасово обмежити їх виїзд за межі України до виконання ними своїх зобовязань за кредитним договором №024/К-08 від 04.09.2008 року. Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року по справі 2-173/2011 уточненні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Заборонено [PERSON] тимчасовий, а саме до повного виконання своїх зобовязань перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №024/К від 4 вересня 2008 року, виїзд за кордон. Заборонено [PERSON] тимчасовий, а саме до повного виконання своїх зобовязань перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором поруки від 4 вересня 2008 року, укладеним в забезпечення кредитного договору №024/К від 4 вересня 2008 року, виїзд за кордон. (а.с. 6) Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 06 червня 2011 року апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] відхилено. Рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили 06 червня 2011 року. (а.с. 6, 76-77) Зобовязання у повному обсязі позивачем [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором поруки від 04 вересня 2008 року, укладеним в забезпечення кредитного договору №024/К від 04 вересня 2008 року, не виконані, що підтверджується випискою з рахунку (а.с. 20-22, 31-33), постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.09.2016 року (а.с. 50) та не заперечувалось позивачем у судовому засіданні. Крім того, як встановлено матеріалами справи та не заперечувалось позивачем і представником позивача, ухвала апеляційного суду Харківської області від 06 червня 2011 року, якою рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року по справі №2-173/2011 залишено без змін, в касаційному порядку не оскаржувалась. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду в України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення Купянського міськраонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 06 червня 2011 року, п.2 підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон вважається наявність діючих договірних невиконаних зобов'язань до їх виконання, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. У відповідності до ст. 324 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обовязки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду. Відповідно до ч.2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Аналізуючи вищенаведене, а також враховуючи наявність рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року, яке набрало законної сили 06 червня 2011 року та є обовязковим для виконання відповідно до ст. 14 ЦПК України, ненадання позивачем належних доказів на підтвердження повного виконання своїх зобовязань перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором поруки від 4 вересня 2008 року, укладеним в забезпечення кредитного договору №024/К від 4 вересня 2008 року, не вжиття позивачем всіх можливих засобів досудового врегулювання спору, не використання права на Касаційне оскарження ухвали апеляційного суду Харківської області від 06 червня 2011 року, якою рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 24 березня 2011 року залишено без змін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та у суду відсутні правові підстави для задоволення позову. Крім того, слід зазначити, що уточнений позов [PERSON] обґрунтовується неправильним застосуванням норм матеріального права судом першої інстанції під час ухвалення рішення від 24 березня 2011 року та суду апеляційної інстанції при ухваленні ухвали від 06 червня 2011 року, розгляд цих питань не відноситься до компетенції суду першої інстанції, а тому розяснюється позивачу, що остання не позбавлена можливості скористатись своїм правом на Касаційне оскарження відповідно до Розділу V, Глави 2 ЦПК України.

Outcome: dismissed