Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даною позовною заявою та просили визнати за ними право власності по ? частині на земельну ділянку площею 2,8560 га, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер 3223181000:03:004:0011 в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивачі зазначають, що 03 червня 2007 року помер їхній батько - [PERSON], якому вищезазначена земельна ділянка належала на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане 24.11.2006 року державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори [PERSON], що успадкована ним на підставі закону після смерті брата [PERSON], однак за життя батько не встиг отримати державний акт на земельну ділянку на своє імя. Позивачі звернувся для оформлення спадщини після смерті батька до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на власності за законом, оскільки померлий заповіту не залишив, а інших спадкоємців немає. Однак у видачі свідоцтв про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку їм було відмовлено у звязку з тим, що спадкоємцями не надано правовстановлюючого документу, а саме: Державного акта на право приватної власності на землю на імя спадкодавця. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити і визнати за ними право власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті батька по ? частині за кожним. Відповідач [PERSON] сільська рада Обухівського району Київської області, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання свого представника не направив, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність представника сільської ради та при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Третя особа, державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлого [PERSON] та лист, в якому просить розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про її народження Серії V- УР № 0463311 (а.с.12). Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БК № 384039, [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та після укладення шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище [PERSON] ( а.с. 14). Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЛЮ № 402333, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище [PERSON] ( а.с. 13). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори [PERSON] 24.11.2006 року, що зареєстровано в реєстрі за № 3212, [PERSON] успадкував після смерті свого брата [PERSON] земельну ділянку розміром 2,8560 га, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ № 055574, виданого на підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 19 березня 2004 року за № 178 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 627 від 02.08.2004 року, кадастровий номер 3223181000:03:004:0011 ( а.с. 9). Відповідно до довідки виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області вих. № 44 від 06 листопада 2008 року, [PERSON] державний акт на вищезазначену земельну ділянку не отримував (а.с.26). 03 червня 2007 року помер [PERSON], що підтверджується відповідним Свідоцтвом про смерть серії 1-БК № 075636 (а. с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на земельну ділянку площею 2,8560 га, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ № 055574, виданого на підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 19 березня 2004 року за № 178 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 627 від 02.08.2004 року, кадастровий номер 3223181000:03:004:0011. Як вбачається з копії спадкової справи до майна померлого 03 червня 2007 року [PERSON], він заповіту не залишав, а єдиними спадкоємцями за законом на все майно спадкодавця, в тому числі на вищевказану земельну ділянку є його діти - [PERSON] та [PERSON], які вчасно звернулась до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, в тому числі на вказану земельну ділянку площею 2,8560 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області. Державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори в своїй постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 вересня 2013 року відмовив позивачам у видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом на вищезазначену земельну ділянку, оскільки у спадкоємців відсутній правовстановлюючий документ, а саме: Державний акт на право приватної власності на землю на імя спадкодавця - [PERSON] ( а.с.8). Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином з викладених вище обставин вбачається, що земельна ділянка площею 2,8560 га, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва , яка розташована на території [PERSON] сільської ради Обухівського району Київської області, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ № 055574, виданого на підставі розпорядження Обухівської райдержадміністрації від 19 березня 2004 року за № 178 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 627 від 02.08.2004 року, кадастровий номер 3223181000:03:004:0011, є обєктом спадкування та входить до спадкової маси. Спадкоємцями, згідно статті 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, таким є позивачі по справі, в зв'язку з чим суд вважає, що позивачі є належними особами та спадкоємцями за законом, а їх звернення до суду є правомірним. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ч. 1\~ст. 1258 Цивільного Кодексу України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до\~ст. 1261 Цивільного Кодексу України\~позивачі\~є спадкоємцями першої черги і мають право на спадкування за законом після смерті [PERSON]. Згідно положень\~ст. 1267 Цивільного Кодексу України\~частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до п.«а»ч.3\~ст.152 ЗК України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ч.2\~ст.158 ЗК України\~встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є визнання права. Як вбачається зі змісту ст.ст.\~10,\~11,\~60 ЦПК України, цивільне\~\~судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.\~\~Сторони та інші особи,\~\~які беруть участь у справі,\~\~мають рівні\~\~права\~\~щодо\~\~подання\~\~доказів,\~\~їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.\~\~Суд розглядає цивільні справи не інакше як\~\~за\~\~зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в\~\~межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін\~\~та\~\~інших\~\~осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини,\~\~на\~\~які\~\~вона посилається\~\~як\~\~на\~\~підставу\~\~своїх\~\~вимог\~\~або заперечень,\~\~крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved