Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, який мотивують тим, що 20 травня 2008 року помер їх чоловік та батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з будинку № 11 по вул. Українській в с. Дубриничі з надвірними будовами та спорудами, яку вони прийняли, так як на час його смерті і на даний час постійно проживають у вказаному будинку. Для оформлення спадщини за померлим та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок вони звернулися до нотаріуса, однак їм було відмовлено в оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів на даний будинок. Тому просять задовольнити позов та визнати за кожним з них право власності на 1/3 частину вказаного будинку з надвірними будовами та спорудами до нього в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивачі не зявилися, однак подали заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечив проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 20 травня 2008 року помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 064333, виданим 23 травня 2008 року виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області (а. с. 11). Також встановлено, що згідно довідки Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 634 від 20 серпня 2015 року, згідно погосподарської книги №1, особового рахунку № 11 (книга за 2006-2010 роки) головою домогосподарства № 11 по вул. Українській в с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області до моменту смерті являвся [PERSON], який помер 20 травня 2008 року, де на день його смерті були зареєстровані дружина [PERSON], [INFO], та діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а. с. 4-10, 15-17). Згідно ст. ст. 1216 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори № 210/01-16 від 14 вересня 2015 року, спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], який помер 20 травня 2008 року у Перечинській державній нотаріальній конторі не заведена (а. с.26). Разом з цим, згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 189/01-16 від 26 серпня 2015 року, позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки свідоцтво про право власності на нерухоме майно не було виготовлено та не було зареєстровано в повному обсязі у встановленому законодавством порядку та відповідно, право власності на житловий будинок у [PERSON] не виникло (а. с. 18). Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] постійно проживали з покійним у спадковому будинку на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилися від неї, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину (а. с. 4-8, 17). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1258, ст. 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже враховуючи те, що позивачі протягом встановленого законом строку прийняли спадщину, однак у них існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved