Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], який згодом уточнили, а саме: просять виселити відповідача з квартири [ADDRESS] без надання іншої жилої площі, та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що він ніде працює, живе за рахунок своєї матері, зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного сп'яніння веде себе агресивно та висловлюється нецензурною лайкою та погрожує, також серед ночі приходячи до дому у нетверезому стані починає виганяти матір з будинку, у зв'язку з чим спільне проживання з відповідачем на одній житловій площі не можливе, з приводу чого вони звернулись до суду. Позивачка [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач є її сином. У спірній квартирі він мав право власності на 1/6 частину, але в квартирі не проживав, жив у дружини, а потім у співмешканки, на дачі. У 2008 році син подарував їй свою 1/6 частину квартири, згодом вона належні їй 2/3 частини квартири подарувала доньці, яка на теперішній час є власницею квартири, але в ній не проживає так як мешкає в м. Одеса. Коли син розійшовся з дружиною, він повернувся до неї, ніде не працює, став зловживати спиртними напоями, скандалить, висловлюється нецензурними словами, погрожує фізичною розправою, з приводу чого вона змушена звертатись до міліції, на нього складались протоколи притягували до адміністративної відповідальності, але це на нього впливає, за таких обставин спільне проживання в квартирі стало не можливим, тому просить виселити сина з квартири. Позивачка [PERSON] до суду не з'явилась, як пояснив її представник вона боїтьсь брата, тому не може приїхати в суд, надала заяву нотаріально засвідчену про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON], в попередньому засіданні позов не визнав заперечував проти його виселення, у судове засідання, не з'явився, викликався, що підтверджено поштовими повідомленнями від 13.03.2014 року, та від 10.04.2014 року, заперечень на позов не надав, тому суд відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за відсутності заперечень до того позивачки. Вкладені відповідачем у клопотанні про відкладення розгляду справи від 15.05.2014р. причини неможливості його явки у судове засідання визнані судом неповажними, з огляду на ненадання останнім будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин. Вислухавши позивачку, її представника, та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на житло № 1143 від 22.01.1993 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], в рівних частках кожному належить квартира [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту реєстровий №20986061 на квартиру [ADDRESS], [PERSON] належало 1/6 частина вказаної квартири. За договором дарування № 3597 від 24.04.2008 року, 2/3 частини квартири [ADDRESS], [PERSON], подарувала [PERSON], що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.09.2008 року виданого КП «Ізмаїльське МБТІ», 1/6 з яких отримала в дар 15.03.2008р. від сина [PERSON] Відповідач [PERSON], є сином позивачки [PERSON], тобто являється членом сім'ї позивачки, який по теперішній час проживає в спірній квартирі. Відповідно будинкової книги розділу прописка відповідач [PERSON], перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS], що також підтверджено довідкою від 19.03.2014 р., виданої Ізмаїльським РВ ГУДМС України в Одеській області. Згідно зі ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, а саме до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача . Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за № 2 від 12.04.1985 року роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України слід виходити з того що при триваючий антигромадській поведінці виселення винного може статись і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Постановою Ізмаїльського МВ ГУМВС від 21.10.2011 р., відмовлено в порушенні кримінальної справи на підставі ст.6 п.2 КПК України відносно відповідача з приводу вчинення ним періодичних сварок із матір'ю [PERSON], за місцем проживання. Згідно постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.06.2013 року [PERSON], 04.06.2013 року знаходячись за місцем проживання вчинив сварку зі своєю матір'ю, чим вчинив психологічне насильство в сім'ї, його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності, обмежено усним зауваженням. Згідно постанови Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.10.2013 року [PERSON], 11.09.2013 року знаходячись за місцем мешкання вчинив сварку зі своєю матір'ю, ображав її нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насильство в сім'ї, та його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 ч.2 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді громадських робіт строком 40 годин. Наявні в матеріалах справи постанова про відмову у порушенні кримінальної справи від 21.10.2011 року, та постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 18.06.2013 року, та від 16.10.2013 року, підтверджує посилання позивачів на неправомірну поведінку відповідача. За таких обставин, суд вважає, що заявлений позивачами позов, обґрунтовується на фактичних обставинах справи, а тому його слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved