Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину, мотивуючи свої вимоги тим, що ухвалою Нововархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 січня 2021 року [PERSON] , [INFO] звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 3 статті 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 4 ч. 1 статті 49 КК України, а кримінальне провадження № 12012120050000087 відносно нього закрито на підставі п. 1 ч. 2 статті 284 КПК України. В даному кримінальному провадженні позивачі є потерпілими. Цивільний позов, заявлений в судовому засіданні, судом залишено без розгляду. Позивачі просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду, понесену у зв`язку з витратами на поховання сина у розмірі 11575,00 гривень та витрати у розмірі 1750,00 гривень за надання правової допомоги адвокатом на досудовому слідстві та моральну шкоду у розмірі 200000,00 гривень.; на користь [PERSON] матеріальну шкоду, понесену у зв`язку з виготовленням і встановленням пам`ятника на могилу, у розмірі 16180,00 гривень, та моральну шкоду у розмірі 200000,00 грн. В судове засідання позивачі не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, у провадженні Новоархангельського районного суду Кіровоградської області перебувало кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286 КК України. Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 18 січня 2021 року клопотання обвинуваченого [PERSON] , [INFO] , про закриття кримінального провадження відносно нього задоволено, обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 286 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження № 12012120050000087 відносно нього закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Цивільний позов залишено без розгляду. Зазаначена ухвала суду набрала законної сили 01 лютого 2021 року. Згідно із ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом положень ст. 44 КК України звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку кримінальний закон виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК України підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст. 49 КК України не є реабілітуючими. Зазначений висновок узгоджується із роз`ясненнями, наданими Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у Постанові № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Так, згідно пункту 4 Постанови розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Криміанльного процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ухвали суду про закриття кримінального провадження відповідач обвинувачувався у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть двох осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Так, 26.09.2010 року приблизно 00 годин 10 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ - 2109, реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , рухаючись по вулиці Слави в смт. Новоархангельськ Кіровоградської області, по проїзній частині дороги котра має підйом, на перехресті з вул. Ліщеновського, біля будинку № 100, грубо порушив вимоги п. п. 1.5., 2.3 (б) і (д) Правил дорожнього руху України, згідно яких: п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. п. 2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; під`їжджаючи до вказаного перехрестя, проігнорував елементарні вимоги безпеки дорожнього руху, проявив власну необережність та недбалість, в порушення п. 10.1 ПДР України відповідно до якого: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», під час виконання маневру повороту ліворуч (на другорядну грунтову дорогу), не впевнившись у відсутності транспортних засобів, котрі рухаються у зустрічному йому напрямку та яким може бути створена перешкода чи небезпека для руху, не вжив заходів для зупинки транспортного засобу, навпаки в порушення п. п. 12.3, 16.13 ПДР України, згідно яких: п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, п. 16.13. Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч. в момент виникнення небезпеки для руху, яка полягала в наявності мотоцикла, котрий рухався у зустрічному йому напрямку, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, не надав переваги у русі мотоциклу LZX реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , котрий рухався з пасажиром [PERSON] , та допустив з ним зіткнення. В результаті даної пригоди водій мотоцикла LZX реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: садна та синця лобної ділянки голови, ссаден обличчя, крововиливу у м`які тканини вказаної ділянки, перелому лобної, скроневої та потиличної кісток з переходом на основу черепу, крововиливу під м`які мозкові оболонки, забою головного мозку, садна лівого плеча та передпліччя, саден тильної поверхні 3,5 пальців лівої кисті, садна ділянки правого наколінника, синця правого стегна, саден внутрішньої щиколотки правої ступні та садна поперекової ділянки зліва, котрі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку призвели до смерті. Смерть [PERSON] знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Пасажир мотоцикла [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді комбінованої травми: закритої черепно-мозкової травми, саден лобної та вилицевої ділянки голови, крововиливу у м`які тканини лобної ділянки, крововиливу під м`які мозкові оболонки головного мозку, закритої тупої травми живота з розривом печінки та селезінки з розвитком геморагічного шоку, садна лівого передпліччя та садна у проекції правого наколінника, котрі відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку призвели до смерті. Смерть останнього знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Зважаючи на те, що відповідач на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками у виді заподіяння позивачам, як потерпілим у даному кримінальному правопорушенні, моральної та матеріальної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підтвердження своїх позовних вимог позивачі надали до суду відповідні докази, які підтверджують витрати на поховання [PERSON] , а саме накладну № 124 від 26.09.2010 року на суму 8467 грн. 00 коп., товарний чек від 26.09.2010 року на суму 1108 грн. на придбання одягу та накладну № 39 від 02.09.2011 року на суму 16180 грн. на придбання пам`ятника. Також надано докази щодо оплати витрат на правову допомогу в сумі 1750,00 грн. Таким чином, оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення матеріальної шкоди та витрат на правову допомогу. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право кожної фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, гарантоване статтями 32, 56, 62 Конституції України. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 9 цієї Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить зі ступеня вини відповідача, приймає до уваги характер правопорушення, ступінь душевних страждань, характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних страждань, оскільки смерть дитини є непоправним горем батьків, неможливості жити їм повноцінним життям в зв`язку з постійним пригніченим психологічним станом, а також з врахуванням вимог розумності та справедливості суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів по 200000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд проводить розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved