Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу з тих підстав, що як стверджує 16.09.1995 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб, актовий запис № 22. Від цього шлюбу мають неповнолітню дочку. Їх сім'я розпалась по взаємній вині. Причиною розпаду сім'ї стало те, що у них часто виникали сварки та непорозуміння, не було сімейного взаємопорозуміння. У них різні погляди на сімейне життя. На даний час вони проживають окремо і примирення між ними бути не може. Просить розірвати укладений між ними шлюб. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Таким чином суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, причин неявки в судове засідання не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності не подавав. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з'явився в судове засідання без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, а позивачка заперечень щодо заочного розгляду справи не висловила, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка заявила клопотання та подала заяву про розгляд справи у її відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.09.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дочку, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER]. Однією сім'єю позивачка та відповідач не проживають. Позивачка має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стало те, що у них часто виникали сварки та непорозуміння, не було сімейного взаємопорозуміння, них різні погляди на сімейне життя. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивачки, оскільки сторони не проживають однією сім'єю. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, позивачка має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved