Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із вищевказаним позовом, уточнивши позовні вимоги, в яких просили встановити факт проживання на правових підставах в кімнаті [ADDRESS] [PERSON] ( [INFO] ) з 30.04.1985 року, [PERSON] ( [INFO] ) з 30.05.1992 р., визнати право користування житловим приміщенням кімнатою [ADDRESS] [PERSON] ( [INFO] ) з 30.04.1985 року, [PERSON] ( [INFO] ) з 30.05.1992 р. В обґрунтування вимог позивачі вказали, що розпорядженням № 6 від 30.04.1985 року виданим Полтавським електромеханічним заводом «Електромотор» надано для проживання [PERSON] кімнату [ADDRESS] . [PERSON] 30.04.1985 р. була зареєстрована за даною адресою без зазначення номеру кімнати. Позивач [PERSON] зареєстрована за даною адресою у гуртожитку, без зазначенням номеру кімнати з народження, тобто з [INFO] . Позивачі з дати реєстрації проживають у гуртожитку по [ADDRESS] , житловою площею - 16,8 кв.м. Згідно з довідки від 18.10.2019 за № К2528 КП «ЖЕО № 2» повідомлено про неможливість видати дублікат ордеру, який був підставою для вселення [PERSON] у кімнату № 920 в гуртожитку за адресою [ADDRESS], у зв`язку з тим, що ордер було видано ВАТ «Електромотор», а у КП «ЖЕО №2» ордер на дану кімнату відсутній. Рішенням двадцять першої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 19.02.2019 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтави гуртожиток за адресою [ADDRESS] , а КП «ЖЕО № 2 » Полтавської міської ради визначено управителем, виконавцем та/або замовником послуг з житлово-експлуатаційного обслуговування і утримання гуртожитку по [ADDRESS] , а Рішенням Виконавчого комітету Полтавської міської ради № 98 від 22.05.2019 року затверджено акт прийняття-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність. Таким чином, гуртожиток по [ADDRESS] з 22.05.2019 прийнято у комунальну власність міста, а рішенням Полтавської міської ради від 12.07.2019 залишено житловий комплекс гуртожитку за адресою [ADDRESS] у статусі «гуртожитку», дозволено приватизацію його житлових та допоміжних приміщень. У зв`язку з чим, позивачі мають право на приватизацію займаного ними житлового приміщення, однак оскільки реєстрація місця проживання не містить номера кімнати та ордер на займану площу відсутній, реалізувати таке право на даний час неможливо, у зв`язку з чим змушені звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків, які 28 жовтня 2019 року позивачами усунуто. Ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали (а.с.49-50). 13 листопада 2019 року від відповідача Управління майном комунальної власності міста Полтави до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що при розгляді справи покладаються на розсуд суду та прохали проводити її розгляд без участі представника управління (а.с.43-45). Від третьої особи КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради до суду надійшля заява про розгляд справи без їх представника, у якій зазначили, що проти задоволення позову не заперечують (а.с.34). Суд вирішив судовий розгляд проводити у відсутність сторін, враховуючи положення ст.ст.211,223 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів позову, позивач не може реалізувати своє право на приватизацію житла без визнання права користування житлом в судовому порядку, а тому звернувся до суду із відповідним позовом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Також ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Судом встановлено, що розпорядженням № 6 від 30.04.1985 року, виданим Полтавським електромеханічним заводом «Електромотор» надано для проживання [PERSON] кімнату за [ADDRESS] (а.с.15). 30.04.1985 року позивач [PERSON] була зареєстрована у гуртожитку [ADDRESS] без зазначення номера кімнати, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] (а.с.10-11). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] (а.с.9). Позивач [PERSON] зареєстрована у гуртожитку [ADDRESS] без зазначення номера кімнати, що підтверджується копією Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с.7). З копії довідки № 9133 від 16.10.2019 року виданої КП «ЖЕО № 2» вбачається, що [PERSON] зареєстрована з 30.04.1985 року разом з дочкою [PERSON] , 1992 р.н., зареєстрованою з [INFO] за адресою [ADDRESS] (16 ). З копії технічного паспорту виданого Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» вбачається, що технічний паспорт на кімнату № [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS] виданий на ім`я [PERSON] (а.с.14). З копії відповіді начальника КП «ЖЕО» виданої [PERSON] від 18.10.2019 № К2528 щодо надання ордеру на кімнату № [ADDRESS] , слідує, що Рішенням двадцять першої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 19.02.2019 року прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтава гуртожиток за адресою [ADDRESS] , а КП «ЖЕО № 2» визначено управителем, виконавцем та/або замовником з житлово-експлуатаційного обслуговування і утримання гуртожитку по [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 98 від 22.05.2019 року гуртожиток прийнято у комунальну власність міста, а рішенням Полтавської міської ради від 12.07.2019 року залишено житловий комплекс гуртожитку за адресою: [ADDRESS] у статусі «Гуртожиток», дозволено приватизацію його жилих та допоміжних приміщень. Оскільки ПрАТ « Електромотор» - бувший балансоутворювач гуртожитку до КП «ЖЕО № 2» не передавав ордер на вищевказану кімнату у гуртожитку, тому зазначений ордер у КП «ЖЕО № 2» відсутній (а.с.13) . Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з ч.1. ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення . Згідно зі ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартири державного житлового фонду одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. В силу статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 10 ст.8 вищевказаного закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Пунктами 4, 5 ст. 5 передбачено право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Пункт 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджено наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 р. № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за №109/17404 зі змінами внесеними згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 114 від 10.05.2018 року передбачено подання до органу приватизації цілий ряд документів. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та такими, що не порушують прав та інтересів відповідача та інших осіб, оскільки позивачі довели, що фактично проживали та були зареєстровані на законних підставах в житловому приміщенні - кімнаті [ADDRESS] , та мають право користування на законних підставах вказаним житловим приміщенням, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved