Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним протоколу про придбання предмету іпотеки, визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності, в обґрунтування якого зазначили, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 28.05.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки трикімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить їм на праві приватної власності, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 30.09.2013 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 28.05.2013 року в частині стягнення пені змінено, збільшено розмір її стягнення з 5000 грн. до 202610,37 грн., загальну суму грошових коштів, яка підлягає виплаті [PERSON] за рахунок реалізації предмета іпотеки збільшено з 152353 грн. до 349963,37 грн. На підставі рішення апеляційного суду Херсонської області Суворовським районним судом м. Херсона 31.10.2013 року видано виконавчі листи. Державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ в м. Херсоні передано на реалізацію вказану квартиру, стартова ціна становила 338783,00 грн. На підставі протоколу № 71 про придбання предмету іпотеки в порядку ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» державний виконавець видала акт про реалізацію предмета іпотеки від 06.07.2015 року, згідно з яким [PERSON] передано у власність квартиру позивачів. Вважають протокол № 71 про придбання предмету іпотеки в порядку ст. 49 ЗУ «Про іпотеку», акт про реалізацію предмета іпотеки від 06.07.2015 року, свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 14.07.2015 року недійсними, а у зв'язку з цим державна реєстрація права власності на квартиру за [PERSON] є незаконною і підлягає скасуванню. У зв'язку з викладеним просить визнати недійсним протокол № 71 про придбання предмету іпотеки в порядку ст. 49 ЗУ «Про іпотеку»; визнати недійсним акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 06.07.2015 року; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 14.07.2015 року, яке видано Державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Кравченко І.О.; скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; стягнути з відповідачів солідарно судовий збір в сумі 551,20 грн. [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та примусове виселення без надання іншого житлового приміщення, в обґрунтування якої зазначив, що він є власником трикімнатної квартири [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивач [PERSON] звернувся до відповідачів з вимогою виселитись з належної йому квартири, однак, останні добровільно не звільнили квартиру та не знялися з реєстраційного обліку, чим створюють перешкоди у користуванні [PERSON] вказаною квартирою. Просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]; виселити у примусовому порядку [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. Представник позивачів за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги про визнання недійсним протоколу про придбання предмету іпотеки, визнання недійсним акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог за первісним позовом, позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач державний нотаріус Другої Херсонської державної нотаріальної контори Кравченко І.О. в судове засідання не з'явилася, надала заяву про проведення розгляду справи без її участі, при винесенні рішення покладалася на розсуд суду. Представник відповідача ВДВС Суворовського РУЮ в м. Херсоні - Островський Б.Л. в судовому засіданні просив в задоволенні первісного позову відмовити. Представник відповідача ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.04.2015 року [PERSON] було придбано трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується протоколом № 71 про придбання предмету іпотеки в порядку ст. 49 ЗУ «Про іпотеку». Зі змісту протоколу № 71 про придбання предмету іпотеки в порядку ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» вбачається, що електронні торги, які проводилися 23.04.2015 року визнані такими, що не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів. Згідно з ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель [PERSON] звернувся з заявою від 30.04.2015 року б/н про придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. 06.07.2015 року головним державним виконавцем ВДВС Суворовського РУЮ в м. Херсоні Процюк Н.В. було складено акт про реалізацію предмета іпотеки, згідно якого [PERSON] передається у власність трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 56,7 кв.м., жилою площею 34,7 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] за початковою ціною 338783,00 грн. шляхом заліку забезпечених вимог в рахунок ціни майна, для подальшого оформлення стягувачем права власності на нерухоме майно. Правила проведення електронних торгів визначені Порядком реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року №2831/5. Порядком встановлено, що електронні торги це продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через Веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну (п. 1 Порядку), та передбачені певні правила проведення цих торгів. Статті 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги. Верховний Суд України в постановах від 24 жовтня 2012 року по справі №6-116цс12 та від 13.02.2013 року по справі №6-174цс12 зробив правовий висновок про те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, і така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч.ч.1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч.1 ст.215 цього Кодексу). Так, в постановах Верховного Суду України зазначено, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Оскільки, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна. При вирішенні позову про визнання прилюдних торгів недійсними суду необхідно встановити такі факти: чи мало місце порушення вимог Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів. Згідно із частиною другою статті 16, статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Таким чином, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (статті 203, 215 ЦК України). Підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів. Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, а також те, що судом встановлено, що порушення процедури проведення електронних торгів та придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку забезпечених вимог [PERSON] в рахунок ціни майна позивачем не доведено, а судом не здобуто, головним державним виконавцем та ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було дотримано вимоги ст.ст. 47, 49 Закону України «Про іпотеку» під час проведення електронних торгів. Поряд з цим, позовні вимоги є суперечливими за своїм змістом, способом захисту, передбаченого ст. 16 ЦК України, ст.ст. 5, 10 ЦПК України, оскільки з правової точки зору можливо визнати недійсними результати торгів, тобто фактичного визначення переможця прилюдних торгів (покупця) та укладення з ним правочину купівлі-продажу майна, в даному випадку має місце зарахування боргу шляхом заліку забезпечених вимог в рахунок ціни боргу майна. Отже мотиви, викладені у позовних вимогах не знайшли свого підтвердження та не можуть слугувати підставами для задоволення позову. Крім того, право власності [PERSON] на вищевказану спірну квартиру підтверджується свідоцтвом від 14.07.2015 року, виданим державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Кравченко І.О. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 14.07.2015 року. Згідно довідки про склад сім'ї № 852 від 03.08.2015 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] 05.08.2015 року [PERSON] звернувся до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] з вимогою про виселення та зняття з реєстраційного обліку з вищевказаної квартири, яка була залишена без задоволення. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Отже, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житлом та примусове виселення без надання іншого житлового приміщення обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним йому майном на власний розсуд.

Outcome: approved