Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивачі звернулися до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, 3-тя особа: [PERSON] , про визнання права власності на будинок у порядку спадкування за заповітом та на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. Позивачі у судове засідання не з`явилися, відповідно до письмової заяви просили суд слухати справу за їх відсутності, та винести рішення, яким визнати на ним за кожним право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , що помер [INFO] , на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] ; та у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , що помер [INFO] , на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,068 га, що розташована по [ADDRESS] , землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП ДН №020536 виданого 08 жовтня 1997 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №190. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відповідно до письмової заяви голова Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області просить суд розглядати справу за відсутності представника сільської ради та винести рішення згідно з вимогами чинного законодавства. 3-тя особа у судове засідання не з`явилася, відповідно до письмової заяви просила суд слухати справу за її відсутності, проти визнання за синами права власності на домоволодіння [ADDRESS] та земельну ділянку за вказаною адресою не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги позивачів законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема примусове виконання обов`язку в натурі та відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ст. 16 ЦК України). Так у судовому засіданні встановлено, що батьку позивачів [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 15 жовтня 2002 року належав житловий будинок [ADDRESS] . Згідно довідки №561 від 02 липня 2014 року рішенням сесії Олександрівської сільської ради №37-24-ІУ від 04 листопада 2005 року назва вулиці «Рибацька» у с. Олександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області змінена на вулицю «Рибача». Також, [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП ДН №020536 виданого 08 жовтня 1997 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №190, належала земельна ділянка площею 0,068 га, що розташована по [ADDRESS] , землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 27 березня 1993 року секретарем Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, та зареєстрованим у реєстрі за №24, згідно з яким будинок [ADDRESS] він заповідав своїм синам - [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане 06 березня 2006 року виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №10). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину (ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до довідки Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 08 липня 2014 року спадкодавець [PERSON] на день своєї смерті мешкав разом з синами по [ADDRESS] , а тому позивачі на підставі ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті батька. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом на будинок [ADDRESS] , та за законом - на земельну ділянку площею 0,068 га, що розташована по [ADDRESS] , землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП ДН №020536 виданого 08 жовтня 1997 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №190. Згідно заяви, зареєстрованої в реєстрі за №29 та завіреної секретарем Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, мати позивачів та дружина померлого спадкодавця [PERSON] відмовляється від прийняття спадщини після смерті померлого чоловіка на користь [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, єдиними спадкоємцями після смерті батька [PERSON] являються позивачі як сини померлого. Однак при зверненні до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки ними як спадкоємцями у встановлений законом строк не було подано заяву про прийняття спадщини. Крім того, за життя [PERSON] було самочинно збудовано: а1 -1 - самочинно збудовану прибудову (переобладнана з літньої кухні літ. В у 2005 році); а2 -1 - самочинно збудовану прибудову (переобладнана з літньої кухні літ. в у 2005 році); Г- гараж. Також було здійснено переобладнання у будинку літ. А-1. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст. 376 КК України). У судовому засіданні встановлено, що нерухоме майно, яке самочинно збудоване не порушує права та інтереси інших осіб. Спірних питань з приводу самочинного будівництва не виникало. Також самочинне будівництво здійснено на земельній ділянці, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом (ст. 1225 ЦК України). Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Таким чином, оскільки право на спадщину позивачів не визнається в позасудовому порядку, вони вимушені звернутися до суду. У випадку неприйняття ніким зі спадкоємців даного нерухомого майна воно може перейти у власність територіальної громади, тому відповідачем по справі є Олександрівська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.11 ст.346 ЦК України право власності фізичної особи припиняється з моменту його смерті.

Outcome: approved