Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивачі, [PERSON], [PERSON], звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просять суд: визнати відповідачку [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться в [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що згідно ордера від 22 березня 1986 року [NUMBER] виданого на підставі рішення виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів УРСР від 28 липня 1964 року № 1044, [PERSON] надана однокімнатна квартира житловою площею 14,7 кв.м. [ADDRESS], квартиронаймачем якої по сьогоднішній день є [PERSON] З дозволу повнолітніх членів сім'ї відповідачка була зареєстрована у квартирі разом з [PERSON] З моменту реєстрації відповідачка жодного дня за адресою: [ADDRESS] не проживала. Її речі та майно в квартирі відсутні. Жодних коштів на оплату комунальних послуг відповідачка не дає. Місце перебування відповідачки невідоме, зв'язків з ними вона не підтримує. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, суд про причини неявки не повідомила. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивачів, відповідача та за згодою позивачів ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 1986 року Виконавчим комітетом Дніпровської районної Ради народних депутатів було видано ордер [NUMBER] [PERSON] було надано право на зайняття квартири [ADDRESS]. 12 лютого 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. В подальшому, [INFO] народилася [PERSON], батьками якої записані - [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з довідки форми 3, виданої Центром комунального сервісу 13 листопада 2015 року № 232, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1955 року народження - з 2002 року, [PERSON], 1996 року народження - з 2002 року, [PERSON], 1964 року народження - з 1986 року, [PERSON], 2000 року народження - з 2000 року. Згідно ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як роз'яснено в п. 10 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Як вбачається з матеріалів справи, 07 вересня 2015 року [PERSON] звертався до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою з приводу фіксації не проживання доньки за адресою: [ADDRESS]. Під час проведення перевірки по даному матеріалу встановити місце проживання гр. [PERSON], не виявилось можливим. Відповідно до акту, складеного квартиронаймачами будинку [ADDRESS] гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затвердженого начальником Житловою експлуатаційною дільницею № 408, в квартирі [ADDRESS], [PERSON], [INFO] не проживає та ніколи не проживала за даною адресою. Згідно довідки № 1348 від 11 березня 2016 року, виданої Центром комунального сервісу, від [PERSON], 1996 року народження заяв про чинення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] та не зняття з реєстраційного обліку не надходило. Згідно ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, з огляду на вищевикладене вбачається, що відповідачі тривалий час не проживають за адресою реєстрації, будь-яких дій щодо вселення їх у спірну квартиру не проводили та не проводять, що свідчить про відсутність заінтересованості у проживанні в спірній квартирі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на вищевикладене, надані стороною позивачів докази підтверджують факт не проживання відповідача у квартирі без поважних причин понад шість місяців, а відповідачем не надано доказів перешкоджання позивачами у користуванні житлом, доказів наміру вселитися в квартиру, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачів про визнання [PERSON] такою, що втратило право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], внаслідок відсутності понад встановлені строки. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved