overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані, але не проживають більше відповідачі, які були сусідами позивачів. У звязку з цим позивачі просять суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування приміщенням квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вислухавши позивачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, у звязку з чим вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 72 ЖК дозволяє визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців в займаній квартирі такою, що втратила право на користування нею. Згідно із ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачам на підставі свідоцтва на право власності від 12.12.1994 року зареєстрованого у Херсонському ХМБТІ за реєстровим № 27693. Згідно довідки наданої Комунальним підприємством «Дніпровський» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON]. Згідно листа наданого начальником Дніпровського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області № 37/7550 від 08.06.2015 року [PERSON] та [PERSON] більше року назад переїхали до Росії на постійне місце проживання. Факт реєстрації в квартирі відповідачів завдає позивачам додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг. Враховуючи вищезазначене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідачі порушують право власності позивачів, що позбавляє їх можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд. Підстав для відмови у задоволенні позову у суду немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира [ADDRESS] є квартирами посімейного, спільного заселення, які є не приватизованими. В квартирі були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2013 року за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнано право користування квартирою [ADDRESS] . За [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнано право користування квартирою [ADDRESS] Згідно довідки Ф № 3 виданої Центром комунального сервісу № 688 від 03.02.2016 року в квартирі [NUMBER] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі не проживають протягом року. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Від представника позивачів надійшла заява, про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися надали суду заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги позивача, визнали повністю. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2013 року за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнано право користування квартирою [ADDRESS] . За [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнано право користування квартирою [ADDRESS] Згідно довідки Ф № 3 виданої Центром комунального сервісу № 688 від 03.02.2016 року в квартирі [NUMBER] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Необхідність визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] позивачі обґрунтовують необхідністю приватизувати квартиру та зменшити додаткові витрати на утримання житла. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійним, визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва, яку в подальшому Апеляційним судом м. Києва було залишено без змін, було накладено арешт на автомобіль «Тойота», тип ТЗ - легковий, тип кузова ТЗ - універсал-В, рік випуску - 2008, колір - чорний, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], [INFO]. 23.04.2018 представник відповідача [PERSON] звернувся до суду з клопотанням про заміну заходу забезпечення позову, а саме накладення арешту на автомобіль «Тойота», д.н.з. [NUMBER], замінити на інший запобіжний захід визначений п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, а саме забороною [PERSON] розпоряджатися автомобілем «Тойота», д.н.з. [NUMBER], який належить їй на праві приватної власності. А також, просить дозволити [PERSON] користуватись належним їй автомобілем «Тойота», д.н.з. [NUMBER], та передати право користування ним своїй матері [PERSON] Клопотання мотивує тим, що відповідачі ведуть спільну господарську діяльність, яка є їх сімейним бізнесом, приносить їм прибуток. Автомобіль «Тойота», д.н.з. [NUMBER], необхідний їм для ведення господарської діяльності. Також, у [PERSON] народилась дитина та вказаний автомобіль дає можливість їй швидко пересуватись до лікарні за для дій пов'язаних із наглядом за дитиною. У судове засідання сторони не з'явились. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом у судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи. За наслідками розгляду клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим постановляється ухвала. Враховуючи те, що заміна способу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що клопотання представника [PERSON] про заміну способу забезпечення позову не підлягає задоволенню. З викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, про вселення в житлове приміщення, з якого вбачається, що сторони зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS]. Проте відповідачі перешкоджають позивачам в користуванні житловим приміщенням. У зв'язку з чим позивачі звернулись до суду з даним позовом. Позивач, в судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили позов задовольнити повністю, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про дату, час, місце слухання справи повідомлялися належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи. Про причини неявки відповідачів, суд не має відомостей.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Відділ у справах громадянства та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ГУМВД України в Харківській області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку за місцем мешкання. В обґрунтування позову позивачі вказали, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. З 26.02.2004 року у вказаній квартирі були зареєстровані відповідачі. Вже більш ніж 6 років відповідачки в квартирі не мешкають, оскільки виїхали на постійне місце проживання за межі України. В даний час вони мають намір продати належну їм квартиру, однак реєстрація відповідачів перешкоджає їм у розпорядженні власним майном на свій розсуд. Представник позивачів в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги та проводити розгляд справи за її відсутності. Крім того, зазначила, що у разі неявки відповідачів не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в порядку, передбаченому ст. 76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] В вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] В силу ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, враховуючи, що реєстрація відповідачів позбавляє можливості розпоряджатися власним майном на свій розсуд, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Олександр Леонідович, Двадцята Київська державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності в порядку спадкування. [PERSON] звернулася з позовом до до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Скляр Олександр Леонідович про визнання недійсним договору купівлі- продажу квартири та витребування частини квартири.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], в якому просять визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру квартирі [ADDRESS] по 1/3 частини кожному із її співвласників, а саме, [PERSON], [PERSON], [PERSON], припинити право [PERSON] на 1/3 частку вказаної квартири, стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за 1/3 частину квартири, в сумі 35616,34 грн. та визнати право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в рівних долях за [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі та відповідач у відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 28 травня 1999 року є власниками квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності. 03 вересня 2009 року між позивачем [PERSON] та відповідачем було розірвано шлюб. З 2009 року відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не зареєстрований та не проживає, комунальні платежі не сплачує, витрати по утриманню та ремонту квартири не забезпечує. Протягом останніх п'яти років у вказаній квартирі проживають лише позивачі - [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим просять суд припинити право [PERSON] на 1/3 частку вказаної квартири та визнати за ними право власності. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги визнав повністю. За таких обставин, суд вважає за можливе прийняти визнання позову представником відповідача, оскільки таке визнання не суперечить законним правам та інтересам відповідача. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], в якому просять суд визнати відповідача таким, що втратила право користування квартирою № 69 в будинку № 3 по вул. Верстатобудівників в м. Павлограді Дніпропетровської області. У обґрунтування заявленого позову позивачи зазначили, що квартира [ADDRESS] належить їм на праві спільної сумісної власності. З 2006 року в їхньої квартирі зі згоди всіх співвласників було зареєстровано [PERSON]. З травня 2015 року [PERSON] в зазначеній квартирі припинила проживати, але залишається зареєстрованою в цієї квартирі, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Особисті речі відповідача в квартирі відсутні, участі у оплаті комунальних платежів не приймає, у звязку з чим вони вимушені звернутися до суду з даним позовом. Позивачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надалі суду заяву про слухання справи в їхню відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Суд, з урахуванням думки представника позивача ухвалив: розглянути справу за відсутністю відповідача заочно. Зі згоди позивача суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають повному задоволенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, в судовому засіданні було встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 19 листопада 1993 року та технічним паспортом за реєстровим номером № 10/8 -271 виданим Павлоградським бюро технічної інвентаризації квартира № 69 в житловому будинку № 3 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с.14-16). Згідно довідки № 79 від 01.03.2016 року виданої Головою правління ОСББ «Верстатобудівників, 3» [PERSON] складеною в присутності свідків: [PERSON]І, [PERSON], [PERSON], за адресою квартира [ADDRESS] зареєстрована гр. [PERSON], [INFO], але з травня 2015 року в квартирі не проживає, особистих речей не має. (а.с. 17) Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, та ст. 150 ЖК України передбачені права власника житлового будинку, квартири, які передбачають використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Приймаючи рішення по суті суд враховує, що відповідач не проживає в [INFO] з травня 2015 року, інтересу до житла вона не виявляє, комунальні платежі не сплачує, особистих речей її в квартирі немає. Таким чином вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, вказуючи, що 26.06.2013 року між позивачами та відповідачем у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу, за яким позивачі виконали свої зобов'язання, але відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що перешкоджає позивачам у реалізації їх права власності на придбане майно, у зв'язку з наведеним позивачі просить позов задовольнити. Позивачі у судове засідання не з'явилися, надали суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує, просив справу розглянути у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. У судовому засіданні встановлено, що 26 червня 2013 року у м. Білгород-Дністровський, Одеської області у простій письмовій формі між позивачами та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого позивачі [PERSON], [PERSON] купили в рівних частках у відповідача [PERSON] ? частину житлового будинку [ADDRESS] Білгород-Дністровського району Одеської області, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 38,3 кв.м, загальною площею 87,8 кв.м, літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», вбиральні літ. «Л», вбиральні літ. «Д», і позивачами за даним договором цілком виплачена вартість предмета договору, що підтверджується копією договору купівлі-продажу у справі. У порушення ст. 209 ЦК України цей договір не був засвідчений нотаріально, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. З огляду на вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON], [PERSON], визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 26 червня 2013 року у м. Білгород-Дністровський, Одеської області у простій письмовій формі, згідно якого позивачі [PERSON], [PERSON] купили в рівних частках у відповідача [PERSON] ? частину житлового будинку [ADDRESS] Білгород-Дністровського району Одеської області, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 38,3 кв.м, загальною площею 87,8 кв.м, літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», вбиральні літ. «Л», вбиральні літ. «Д». Таким чином, суд вважає необхідним визнати за [PERSON], [PERSON] право власності в рівних частках на ? частину житлового будинку [ADDRESS] Білгород-Дністровського району Одеської області, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», житловою площею 38,3 кв.м, загальною площею 87,8 кв.м, літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», вбиральні літ. «Л», вбиральні літ. «Д».. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] Вказують, що Відповідач з 2007 року зареєстрована в зазначеній квартирі, яка належить їм на праві приватної спільної сумісної власності. Відповідач не проживає у цій квартирі понад 3 роки, не приймає участі в утриманні житлового приміщення, в оплаті комунальних послуг, Позивачі вимушені сплачувати комунальні послуги та квартирну плату за відсутню особу. Просили суд визнати Відповідача такою, що втратила право на користування їхнім житловим приміщенням. В судовому засіданні Позивачі підтримали свої вимоги і просили суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно, належним чином. Зі згоди Позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності від 22.02.2005 року, виданого Херсонською квартирно-експлуатаційною частиною району згідно розпорядження № 71, Позивачі є власниками квартири [ADDRESS] на праві приватної, спільної сумісної власності. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Херсонського ДБТІ, № витягу 6826812 від 24.03.2005 року, позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] у виді приватної спільної сумісної власності з розміром по 1/2 часток квартири кожний. Відповідач [PERSON] зареєстрована у цій квартирі з 07.08.2007 року, але не проживає в ній на протязі останніх трьох років. Зазначені обставини підтверджені у судовому засіданні поясненнями Позивачів та показами свідка [PERSON] Свідок [PERSON] показала суду, що вона являється знайомою [PERSON], добре знає сім'ю позивачів, буває у спірній квартирі. Стверджує, що останні декілька років не бачила Відповідача в цій квартирі, в якій також відсутні речі [PERSON] Згідно акту від 02 грудня 2014 року, складеному головою квартального комітету № 14 Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона [PERSON], [PERSON] дійсно зареєстрована , але не проживає за адресою: [ADDRESS] з 02.12.1994 року. Оцінюючи надані докази, суд вважає їх належними, достовірними і тому приймає їх як основу для ухвалення рішення. У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом і втрачають це право, якщо відсутні в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідач не проживає у будинку понад 3-х років, не приймає участі в оплаті комунальних послуг та утриманні житла. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги Позивачів обґрунтованими і доведеними в судовому засіданні.

Outcome: approved