Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з указаним позовом, зазначаючи, що[INFO] в наслідок аварії на шахті «Восточна» тресту Кривбасшахтопроходка, загинув батько позивачів [PERSON] З 1990 року їх родина, що складалась з позивачів, матері та батьказнаходилась на квартирному обліку у тресті, як родина ліквідатора аварії на ЧАЕС. Після смерті батька,їх родині запропонували однокімнатну квартиру [ADDRESS],оскільки вони з матір'ю проживали та були зареєстровані в квартирі [ADDRESS]. Мати позивачів не хотіла отримувати однокімнатну квартиру, а тому квартиру, що була надана трестом після загибелі батька, отримав дідусь - батька померлого [PERSON], але він на прохання керівництва тресту написав розписки, що на отриману ним квартиру по [ADDRESS], буде складений заповіт на ім'я онуки [PERSON].У 1996 році дідусь приватизував вказану квартиру, а їм повідомив що склав заповіт, як і обіцяв. Після смерті дідуся у 2013 році, вони дізнались, що заповіт дідусь відмінив, а квартиру подарував своїй доньці [PERSON], яка згодом, ще при житті дідуся, квартиру продала [PERSON] Посилаючись на викладене, позивачі просили визнати приватизацію незаконною, жоговір купівлі-продажу недійсним та визнати за позивачами право власності на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явилась, була належним чином повідомлена про місце, дату та час слухання справи, але суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], проти задоволення позову заперечувала, вважала позов необґрунтованим, позовні вимоги такими що не підлягають задоволенню, крім того просила застосувати строк позовної давності, докази по справі, представлені позивачем, да думку представника є нікчемними, оскільки на час складання заяв та гарантійних зобов'язань у 1994 році не був власником вказаної квартири, крім того посилання позивачів на зобов'язання дідуся скласти заповіт, також не відповідають нормам Цивільного Кодексу України, оскільки заповіт це вільне волевиявлення заповідача, його особисте розпорядження на випадок смерті, обов'язок щодо складання заповіту чинним цивільним законодавством не встановлений. Щодо договору дарування спірної квартири, представник відповідача зазначив, що договір дарування не містить ознак нікчемності або недійсності, а відтак вважати договір купівлі продажу квартири [PERSON] недійсним підстав не має. Відповідач [PERSON] та його представник, кожен окремо заперечували проти позову, вважали, що визнавати договір купівлі квартири [ADDRESS] від 13.11.2011 року укладений між [PERSON] та [PERSON] законним, підстави для визнання договору недійсним відповідно до вимог чинного законодавства відсутні. У судовому засіданні представник Управління благоустрою та житлової політики Криворізької міської ради [PERSON], проти задоволення позову в частині визнання приватизації квартири [ADDRESS] недійсною, заперечувала, суду пояснила, що на підставі документів щодо приватизації вказаної квартири, копії яких завірені належним чином представила суду, всі вимоги Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» були виконані, підстав визнання приватизації незаконною не вбачається. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів та відповідача [PERSON], вислухавши свідків, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 12.01.1994 року відповідно до протоколу № 1 засідання комісії по житлово-побутової роботі тресту «Кривбасшахтопроходка» [PERSON], батьку загиблого на виробництві в березні 1993 року проходчика [PERSON] надано квартиру [ADDRESS], з виключенням зі списку черги родини [PERSON], в якій вона знаходилась під чергою 297. 04 листопада 1995 року [PERSON] було подано заяву до органу приватизації Криворізького міськвиконкому про оформлення передачі в приватну власність квартири [ADDRESS], з наданням довідки № 1384 про склад родини наймача, відповідно до якої, [PERSON] був прописаний у вищевказаній квартирі один. Органом приватизації було видано розпорядження № ц 976 від 09.12.1995 року, про передачу квартири в приватну власність. 18 серпня 2003 року [PERSON] відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування подарував квартиру [ADDRESS] своїй доньці [PERSON] 13.11.2011 року, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] [INFO] [PERSON] - помер. Свідок [PERSON] - мати позивачів, суду пояснила, що квартиру [ADDRESS], дідусь - батько її покійного чоловіка, не мав права продавати, дарити, він писав розписки при отриманні квартири, що складе заповіт на її доньок - своїх онук. Свідок [PERSON], суду підтвердив, що після смерті [PERSON], квартиру отримав його батько, оскільки трикімнатних квартир не було, а родина мешкала у двокімнатній, щоб не втратити право на розширення житла, було вирішено надати батькові загиблого однокімнатну квартиру, та з нього були отриманні гарантії подальшої передачі квартири дітям загиблого. Суд відноситься критично, як до пояснень свідків, так і до представлених позивачами копії гарантійного зобов'язання від 20.01.1994 року, заяви від 16.03.1994 року, оскільки на момент написання заяви, [PERSON] не був власником квартири, а відтак не міг вільно розпоряджатись вказаною квартирою, крім того як вбачається з матеріалів справи, ні одна з позивачів ні коли не була прописана (зареєстрована) у вказаній квартирі. Крім того, суду позивачами представлено копію заяви від їх матері [PERSON] на ім'я керівника тресту «Кривбасшахтопроходки» про зняття з квартирного обліку в зв'язку з наданням однокімнатної квартири батьку [PERSON], та відсутність претензій. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивачі всупереч ст..10 ЦПК України не навели належних доказів свого проживання в квартирі та право на вказане житло, право на спадкування квартири. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. У силу статей 1, 3, ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Пленум Верховного Суду України в частині п'ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. При розгляді справи № 6-121цс13 11 грудня 2013 року Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленною заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. Аналіз чинного законодавства не дає суду підстав вважати незаконною приватизацію квартири [ADDRESS], а відтак відсутні підстави вважати догорів купівлі-продажу від 13.11.2011 року недійсним. Щодо посилання представника відповідача [PERSON] на пропуск строку позовної давності позивачами, суд вважає, що позивачі вчасно звернулись до суду, строк звернення до суду ними не пропущений.

Outcome: dismissed