Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із вищевказаним позовом, прохали суд ухвалити рішення, яким прохали: - визнати за [PERSON] з 04 грудня 1996 року право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] загальною площею 36,0 кв. м.; - визнати за [PERSON] з 04 грудня 1996 року право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] загальною площею 36,0 кв. м. У судове засідання позивачі не з»явились, в матеріалах справи знаходяться заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких вони прохали позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з»явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, прохав позовні вимоги задовольнити, а саме визнати за [PERSON] та [PERSON] з 4 грудня 1996 року право користування квартирою [ADDRESS] загальною площею 36,0 кв.м. Представник Комунального підприємства «ЖЕО № 2» в судове засідання не з»явився. Представник Управління майном комунальної власності міста в судове засідання не з»явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд розглядає справу у відсутність не з»явившихся учасників процесу за наявними в матеріалах справи доказами. Судом встановлено та підтверджено документально, що [PERSON] з 1994 року працювала в ВАТ «Південелектромережбуд» відповідно до витягу з трудової книжки серії [NUMBER] та проживала в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. З 3 грудня 1996 року [PERSON] та її син [PERSON] з 04 грудня 1996 року зареєстровані за вище зазначеною адресою, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку № 49 від 11 листопада 2013 року, домовою книгою, копією паспорта та копіями квитанцій про сплату за комунальні послуги. Згідно з висновком експертного будівельно-технічного дослідження № 217 від 18 листопада 2013 року в якому встановлено, що на основі проведеного дослідження, експерт робить висновок, що комплекс приміщень [ADDRESS], являється квартирою, конструктивне, об'ємно-планувальне вішення, санітарно-гігієнічні умови та пожежна безпека якої відповідають будівельно-технічним вимогам, що діють на території України та висуваються до приміщень квартир. Вказана квартира була надана [PERSON] керівництвом МК-76 «Південелектромержбуд», якому належав гуртожиток. На даний час вказане підприємство не існує і документи, які стали підставою для вселення не збереглися, як вказує позивач. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 1622/7778/2012 від 03 грудня 2012 року встановлено, наступне: - рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 275 від 21.08.2006 р. будинку було надано статус житлового. З метою реалізації житлових прав мешканців будинку, а саме можливості приватизації займаних квартир (кімнат), згідно з частиною 9 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» будинок за адресою: [ADDRESS] рішенням сесії Полтавської міської ради від 25 жовтня 2007 р. був прийнятий в комунальну власність міста від ЗАТ «Південелектромережбуд» та зарахований на баланс КП «ЖЕО № 4» Полтавської міської ради. На даний час, згідно з рішенням сесії Полтавської міської ради від 16.03.2012 р. будинок знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради. Після прийняття на баланс будинку КП «ЖЕО № 4» [PERSON], а також інші мешканці звертались до працівників вказаного комунального підприємства з проханням розпочати оформлення документів на приватизацію, але їм було відмовлено, оскільки у відомостях про їх реєстрацію не вказана нумерація квартир. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Відповідно до ст. 33 Конституції України, згідно з яким кожний, хто законно перебуває на території України, має право вільно пересуватися, обирати місце перебування і проживання. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання місцем проживання фізичної особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до статті 29 Цивільного Кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Під поняттям «житло» також слід розуміти і призначені для постійного проживання житлові приміщення гуртожитків. Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved