Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивачі у судове засідання не зявилися, надавши письмову заяву у якій позов підтримали та просили предявлені вимоги задовольнити у повному обсязі, справу розглядати без їх участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення в пресі. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, що не перешкоджає можливості проведення розгляду справи без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на підставі договору дарування 1/3 частини квартири від 17 квітня 2013 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округом [PERSON] зареєстровано в реєстрі за №202 та зареєстрованого Комунальним підприємством Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №5667662 від 17 січня 2006 року. Також, [PERSON] є власником 1/3 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, 1/3 частина квартири належала відповідачу [PERSON] на праві приватної власності та була отримана ним на підставі Свідоцтва на право власності на житло серія ААБ №0667/, виданого Партизанською сільською радою, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області 13.04.2006 року. Право власності на квартиру, зареєстроване за [PERSON], [PERSON], [PERSON] в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний № 5667662), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія СВУ №670759/, номер витягу: 10387643, виданий Дніпропетровським районним Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» 13.04.2006 року. Відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за власниками здійснена реєстрація права власності на квартиру, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1753334 виданого 28 березня 2013 року державним реєстратором [PERSON] реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області. Реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 30305612214. Номер запису про право власності: 486555 та Договору про поділ квартири, яка є спільною сумісною власністю, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу 17 квітня 2013 року, за реєстром № 196, відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за [PERSON] здійснена реєстрація на права власності на 1/3 частину квартири, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2524597, виданого 17 квітня 2013 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] Реєстраційний номер обєкта нерухомого майна : 30305612214. Номер запису про право власності: 689454. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб 26 лютого 1987 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії ІІ-КИ №331312, видане 26 лютого 1987 року відділом реєстрації актів громадянського стану Підгородненським виконкомом Дніпропетровського району Дніпропетровської області та від шлюбу у них народилася дитина [PERSON], [INFO]. Проте у лютому 1997 року [PERSON] з [PERSON] припинили шлюбні відносини та не вели спільного господарства, і жодної матеріальної допомоги відповідач родині не надавав. Згодом, в 2014 році, [PERSON] звернулася до суду про розірвання шлюбу та 10 лютого 2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровською області винесено рішення про розірвання шлюбу, яке набрало законної чинності 21 лютого 2014 року. Як встановлено у судовому засіданні, 17 квітня 2013 року відповідач [PERSON] подарував позивачці [PERSON] 1/3 частину квартири, яка належала йому на праві приватної власності, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і дана частка квартири була подарована у рахунок погашення заборгованості по аліментам. Так, відповідач за вищевказаною адресою не проживає більше пяти років, проте знятись з реєстрації в квартирі не має бажання, чим порушує права вільного користування та володіння майном, крім того, в утриманні квартири, її ремонті, оплаті за комунальні послуги участі не приймає, чим також завдає позивачам матеріальних збитків. Право позивачів на належне їм домоволодіння гарантується Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних прав свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4,№7 та №11 до «Конвенції», закріплено принципи непорушності права приватної власності, який означає право свободи на безперешкодне користування своїм майном закріпляє право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику майна вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Частина 2 статті 415 Цивільного кодексу України встановлює, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, згідно ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, відповідач не проживаючи у належному позивачам домоволодінні з 1997 року, тобто більш ніж шість місяців, втратив право користування житловою площею у вищевказаному домоволодінні згідно до вимог ст. 156 ЖК України. Відповідно статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним таких прав. Оскільки встановлено, що [PERSON], дійсно створює перешкоди [PERSON] та [PERSON] у користуванні житловою квартирою №67 в будинку №3 по вулиці Чапаєва в с. Партизанське, Дніпровського району, Дніпропетровської області, який належить їм на праві власності, суд вважає предявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 551,20 грн. сплачена нею при подачі позову.

Outcome: approved