Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] , 21 січня 2011 року придбала у відповідачки [PERSON] , житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] з присадибною земельною ділянкою площею 0,2171 га Миколаївського району, Одеської області за 25000.00 гривень в свою чергу позивачка отримала від відповідачки житловий будинок згосподарськими будівлями, земельну ділянку та технічну документацію. Житловий будинок з господарськими будівлями [PERSON] , оформила за собою право власності, що підтверджується витягом Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.06.2011 року, однак присадибну земельну ділянку оформити не може, так як [PERSON] померла [INFO] не передавши їй документи, а саме Державний акт на землю. Спадкоємців у [PERSON] , не має. Державний акт на присадибну земельну ділянку згодом позивачка знайшла в житловому будинку в [ADDRESS] . [PERSON] , добросовісно заволоділа нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти - проживати в зазначеному житловому будинку, використовує присадибну ділянку більше 15 років. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути в його відсутність. Згідно ст. 200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позов визнав та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, суд приходить до висновку про ухвалення рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Визнати за [PERSON] за набувальною давністю право власності на земельну ділянку площею 0,2171 га ( кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] ) розташованої в [ADDRESS] , яка належала, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 29.12.2010 року, померлої [INFO] [PERSON] . Цей факт підтверджується матеріалами справи, копією паспорта [PERSON] ( а.с. 4 - 5 ), копією Державного акту на право власності на земельну ділянку ( а.с. 6 ), копією свідоцтва про смерть [PERSON] ( а.с. 7 ), копією Витягу ( а.с. 8 ), копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно ( а.с. 9 - 10 ), копією рішення Антонюківської сільської ради ( а.с. 11 ), копією технічної документації на житловий будинок ( а.с. 12 - 14 ), копією Зведеного акту вартості будівель та споруд ( а.с. 15 ). Відповідно до положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. У відповідності до роз`яснень постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: п. 9. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність ), якщо інше не встановлено ЦК. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі ( а не особі, яка заявляє про давність володіння ), а також на безхазяйну річ. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Outcome: approved