Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Обґрунтовуючи свій позов зазначили, що 26.07.1975 року між ними було укладено шлюб, зареєстрований у міському відділі РАЦС м. Нікополя Дніпропетровської області (актовий запис № 789). 14.08.1996 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № 471 квартири за адресою: [ADDRESS] за результатами біржових торгів, які відбулись на Запорізькій будівельній товарній біржі. За умовами вказаного Договору продавці продали, а покупець придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,86 кв.м, житловою площею 27,58 кв.м., корисна площа 43,26 кв.м. Встановлена в ході біржових торгів ціна становила 61889380 крб., які продавці отримали повністю після підписання Договору. Укладений договір сторонами нотаріально не посвідчувався, факт вчинення правочину посвідчено директором Запорізькій будівельній товарній біржі та зареєстровано в журналі реєстрації за номером 471. У подальшому, вказаний договір додатково був зареєстрований у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації. [PERSON] втратила оригінал договору купівлі-продажу квартири, про що 30.11.2017 року було розміщено оголошення у газеті «Запорізька правда». Відсутність зазначеного договору стало підставою для реєстратора про відмову у реєстрації права власності у Єдиному реєстрі правочинів. Іншої можливості підтвердити право власності, окрім звернення до суду із відповідним позовом, позивачі не мають, тому просять суду визнати дійсним договір купівлі-продажу № 471 квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , який укладений 14.08.1996 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на Запорізькій будівельній товарній біржі. Так як спірна квартира була придбана у шлюбі, тобто є спільною сумісною власністю, позивачі також просять визнати за [PERSON] та за [PERSON] право власності по Ѕ частині квартири [ADDRESS] . Відповідно про протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 27.02.2019 року було визначено склад суду, а саме, головуючий суддя - Варнавська Л.О. 06.03.2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням учасників справи. На підставі розпорядження № 123-к від 15.04.2019 року керівника апарату Комунарського районного суду цивільну справу передано для призначення повторного автоматизованого розподілу, підстава - відпустка по вагітності та пологам судді Варнавської Л.Л. з 09.04.2019 року. 15.04.2019 року під час повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями вказаної цивільної справи головуючого обрано суддю Холода Р.С. 15.04.2019 року в провадження судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Холода Р.С. передано цивільну справу № 333/1177/19. Ухвалою суду від 18.04.2019 року позовну заяву було залишено без руху. 02.05.2019 року від позивачів до суду надано заяву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 18.04.2019 року. 03.05.2019 року цивільну справу прийнято до розгляду, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. У підготовчому засіданні [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що 14.08.1996 року нею було набуто у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , договір купівлі-продажу було посвідчено на товарній біржі. Оригінал договору було втрачено, на даний час через відсутність правовстановлюючих документів не має можливості вільного розпоряджатися власністю. Вказана квартира є спільною сумісною власністю позивачів, тому вважає за необхідне визнати право власності на квартиру по Ѕ частині. Позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити, суду пояснив, що під час шлюбу він з дружиною купили двокімнатну квартиру, але договір купівлі-продажу втрачено, зареєструвати майно у відповідному реєстрі не має можливості. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позов визнала, суду пояснила, що вона 14.08.1996 року від свого імені і від імені неповнолітньої доньки - [PERSON] продала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Після укладення договору від покупця отримала кошти та звільнила квартиру. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, [PERSON] повідомила суду, що її донька проти позову не заперечує, до суду з`явитись не може, так як займається вихованням новонародженої дитини. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.08.1996 року між [PERSON] (за дорученням № 244-а від 14.08.1996 року виступав брокер [PERSON] ) та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № 471 за результатами біржових торгів, які відбулись на Запорізькій будівельній товарній біржі квартири за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 12-13). За умовами вказаного Договору - продавці продали, а покупець придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,86 кв.м, житловою площею 27,58 кв.м., корисна площа 43,26 кв.м. Встановлена в ході біржових торгів ціна становила 61889380 крб., які продавці отримали повністю після підписання вказаного Договору. Сторони домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі-продажу, про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як збоку покупця, який здійснив оплату, так і з боку продавців, які прийняли оплату та передали у володіння і користування [PERSON] , квартиру, тобто виконали всі істотні умови договору купівлі-продажу. Укладений договір сторонами нотаріально не посвідчувався, факт вчинення правочину посвідчено директором Запорізькій будівельній товарній біржі та зареєстровано в журналі реєстрації за номером 471. Вказаний договір додатково у 1997 році був зареєстрований у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації (інвентаризаційна справа № 26648/26535), що відповідало діючому на той час законодавству і чим фактично було визнано за позивачем право на вказаний житловий будинок (а.с. 31-33). Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української PCP, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ст. 47 Цивільного кодексу Української PCP, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, договір не містить умов, які б суперечили закону, зареєстрований на Запорізькій будівельній товарній біржі, а отже є вчиненим у встановленому законом порядку і відповідно дійсним. 26.07.1975 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований у міському відділі РАЦС м. Нікополя Дніпропетровської області (актовий запис № 789) (а.с. 46). Договір купівлі-продажу № 471 було укладено 14.08.1996 року, тобто позивачі під час здійснення правочину перебували у шлюбі. Покупцем у договорі зазначено лише [PERSON] , а позов, поданий позивачами до суду не містить вимоги про визнання зазначеної квартири спільною сумісною власністю подружжя, тому в частині визнання права власності на Ѕ частину квартири за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] позов задоволенню не підлягає. Водночас така відмова не є перешкодою для повторного звернення відповідачів з аналогічними позовними вимогами. Судом встановлено, що для [PERSON] підставою звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним стала та обставина, що вона на даний час позбавлена можливості зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке було придбано нею на підставі угоди, оформленої та зареєстрованої на товарній біржі, і розпорядитися ним на свій розсуд, оскільки, договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, державна реєстрація права власності може бути проведена лише після визнання договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений товарною біржею дійсним на підставі рішення суду. Аналізуючи надані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача [PERSON] щодо визнання правочину дійсним, оскільки, у судовому засіданні встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджено письмовими доказами, якими є вищезазначена біржова угода; відбулося повне виконання договору та вищевказана квартира передана позивачу; за договором купівлі-продажу до [PERSON] перейшло право власності на квартиру. З моменту укладення договору та по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину купівлі-продажу квартири. Таким чином, суд приходить до переконання, що визнання правочину договору купівлі-продажу квартири дійсним не призведе до порушення прав будь-яких інших осіб та іншим шляхом захистити свої права у позивача немає можливості. Суд не має сумніву в достовірності документів, наданих позивачем, як доказів.

Outcome: partial