Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30 березня 2021 року пред`явила до суду до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, щомісячно, починаючи з 01 вересня 2020 року і до досягнення нею двадцяти трьох років, за умови, що вона буде продовжувати навчання. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 вересня 2007 року. Після розірвання шлюбу батьків, вона ( [PERSON] ) залишилась проживати із матір`ю. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2008 року стягнуто із відповідача на користь її матері [PERSON] аліменти на її утримання та на утримання її сестри [PERSON] , 2000 року народження у розмірі 1/4 частини усіх видів доходу відповідача, щомісячно, починаючи із 03 вересня 2008 року до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [INFO] їй виповнилося 18 років, у зв`язку із чим відповідач перестав сплачувати аліменти та надавати їй будь-яку матеріальну допомогу. При цьому вказує, що є студенткою першого курсу заочної форми навчання Тернопільського національного педагогічного університету ім. В. Гнатюка, стипендії не отримує, непрацевлаштована та перебуває повністю на утриманні матері, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. Вказує, що неспроможна самостійно забезпечити себе усім необхідним, оскільки їй потрібні кошти на навчання, на проїзд до місця навчання, проживання, придбання одягу, підручників та продуктів харчування. Її мати [PERSON] не має стабільних доходів та самостійно утримує її старшу дочку, яка також навчається. При цьому, позивачка вважає, що її батько - відповідач [PERSON] , має можливість надавати їй матеріальну допомогу, оскільки є особою працездатного віку, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні немає, працює за кордоном та має постійний заробіток. За вказаних обставин просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Відповідач [PERSON] відзиву на позов до суду не подавав. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак її представник - адвокат Терлюк О.Я. 03 червня 2021 року подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительки, вказав, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивачки не заперечив проти заочного вирішення справи. Судом установлено: Відповідач [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16 травня 2001 року Глинською сільською радою Козівського району, Тернопільської області. 26 вересня 2007 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис №689 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 26 вересня 2007 року видане свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2008 року, ухваленого у цивільній справі №2-6449/08р. стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03 вересня 2008 року до досягнення старшою дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 200 гривень, щомісячно, починаючи з 03 вересня 2008 року та протягом всього часу її проживання з дитиною-інвалідом [PERSON] , опікування нею та до досягнення [PERSON] 18 річного віку. На даний час, позивач - дочка сторін [PERSON] , [INFO] , досягла повноліття. Згідно довідки №1348 виданої 29 березня 2021 року Тернопільським національним педагогічним університетом імені Володимира Гнатюка, [PERSON] є студенткою першого курсу заочної форми навчання факультету педагогіки і психології, спеціальність «Дошкільна освіта», форма навчання - бюджетна. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу вимог чинного законодавства вбачається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Статтею 201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З аналізу вимог чинного законодавства вбачається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, позивачкою не надано суду доказів щодо розміру доходу її матері - [PERSON] , на підтвердження або спростування наявності у неї можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання. Крім цього, позивачкою не надано суду жодної інформації щодо стану її здоров`я, що не можливо встановити і з викладу обставин позовної заяви. Також, суд критично сприймає викладені у позові твердження про те, що відповідач працевлаштований за кордоном та отримує стабільний дохід, оскільки жодних доказів на підтвердження даних обставин, а також доказів щодо розміру доходів відповідача позивачкою суду не надано. Проаналізувавши встановлені обставини справи, з огляду на те, що повнолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] навчається на заочній бюджетній формі навчання у Тернопільському національному педагогічному університеті імені Володимира Гнатюка, не працевлаштована та не отримує жодних доходів, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку та не надав суду жодних доказів щодо відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання, беручи до уваги право повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, на матеріальну допомогу від батьків та з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1800 гривень, щомісячно. Визначаючи вказаний розмір аліментів, суд враховує, що повнолітня дочка сторін [PERSON] навчається на заочній бюджетній формі навчання, відтак, не несе витрати на оплату вартості навчання, а також обов`язок обох батьків утримувати свою дочку, яка продовжує навчання, та, у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги, а тому, суд приходить до переконання, що сума аліментів, яка підлягає стягненню із відповідача у розмірі 1800 гривень щомісячно, буде достатньою для утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів починаючи з 01 вересня 2020 року і до досягнення нею двадцяти трьох років, за умови, що вона буде продовжувати навчання, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заявипро видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вказаний позов пред`явлений позивачкою до суду 30 березня 2021 року, відтак, аліменти підлягають стягненню, починаючи із 30 березня 2021 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку. Пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, із відповідача у дохід держави слід стягнути 908 гривень судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial