Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулась до суду з відповідною позовною заявою, в якій просить суд розірвати її шлюб з відповідачем - [PERSON], зареєстрований 11.03.2012 року виконавчим комітетом Райгородецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №1 від 11.03.2012 року. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що разом з відповідачем прожили близько трьох місяців, а в червні 2012 року посварилися і після цього разом не проживаємо. Кожен з нас має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між нами постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають наші родичі, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожен раз спричиняє мені та їм душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім'ї, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в родині, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Майже щоденно на свою адресу позивачка отримує звинувачення в зраді, хоча ніяких приводів для таких думок відповідачу не давала. Такі безпідставні ревнощі її морально пригнічують та слугують приводом для розпалення конфліктів в родині. Від постійних сварок, суперечок і скандалів у неї погіршилося самопочуття, вона перебуваю в стані постійного стресу. Кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства і за цих обставин подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало суперечити їх інтересам, дитини та цінностям сімейних відносин. На теперішній час сторони проживають окремо, відповідач проживає разом зі своєю матір'ю в с. Велика П'ятигірка, а позивачка проживає в с. Озадівка, спільного господарства не ведуть, спільним побутом не пов'язані. Відповідач жодним чином не проявляє уваги до родини, не приймає участі у вихованні його сина. На запрошення позивачки приїхати на свята та привітати дитину відповідач відмовляється. На даний час вони втратили почуття поваги та любові один до одного, шлюб залишається існувати лише формально, у зв'язку з чим збереження сім'ї неможливе і шлюб необхідно розірвати. Шлюб розривається вперше, суперечок щодо проживання дітей та майнових спорів між нами немає. Також, позивачка просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача, на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], з ? частини від його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму в розмірі 500,00 гривень (п'ятсот гривень 00 копійок), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. До того ж, змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь, тобто на її утримання з ? частини від його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на тверду грошову суму в розмірі 500,00 гривень (п'ятсот гривень 00 копійок), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення сином [PERSON], [INFO], трьохрічного віку, тобто до 17 січня 2016 року. Свій позов в цій частині позивачка мотивує тим, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30 квітня 2013 року по справі №274/1582/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини вирішено стягувати з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.03.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. А також, стягувати з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі ? частини доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.03.2013 року і до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьохрічного віку, тобто до 24.01.2016 року. З часу народження зазначеної вище дитини та вказаного судового рішення відповідач дитині подарунків не робив, матеріально не допомагає, лише раз приніс пачку памперсів до пологового будинку та пляшку води, а у вересні 2014 року, після судового засідання у кримінальному провадженні по його обвинуваченню за ч.1 ст.164 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт строком 120 годин, купив синові пачку кукурудзяних паличок та чотири банани. Після присудження відповідачем було сплачено аліментів 5 разів по 350 гривень, після чого чоловік ніякої допомоги ні мені, ні дитині не надає. Станом на 01.08.2014 року виник борг по сплаті аліментів, що в грошовому еквіваленті становить 10.598,50 гривень. На теперішній час дитині виповнилося 1 рік 9 місяців, на повноцінне утримання дитини за неповними підрахунками потрібно не менше 1.500,00 гривень в місяць. Позивачка повинна витрачати грошові кошти на повноцінне годування дитини, купівлю памперсів, приладдя, іграшки для повноцінного фізичного та розумового розвитку дитини, транспортні витрати для поїздок до міста Бердичів до лікарів для профілактичних оглядів. Починаючи з народження, дитина часто хворіє, а відповідач ніяким чином не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпечені дитини. Дитина росте, їй потрібно обновляти гардероб, дитина потребує теплого одягу, вітамінів, ліків та належне харчування. Після виконання вироку [PERSON] так і не погасив наявну заборгованість по сплаті аліментів. На даний час позивачка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує, участі у додаткових витратах, викликаних хворобами дитини, не приймає, офіційно не працевлаштований та на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Він приховує дійсний розмір своїх доходів, неофіційно працює, регулярно їздить на заробітки, також має замовлення щодо проведення некваліфікованих ремонтно-будівельних робіт. Зазначені обставини перешкоджають повноцінному виконанню судових рішень щодо стягнення аліментів у частці від доходу, тому позивачка вважає за доцільне встановити стягнення у твердій грошовій сумі. За інформацією спільних знайомих купляє побутову техніку, дозволяє собі розважатися, ходити на святкування різноманітних подій. Також,вважає, що дитина має повноцінне право на достатній рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В судове засідання представник позивачки [PERSON] не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, також надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав частково, а саме в частині розірвання шлюбу, в частині стягнення щ нього аліментів на дитину в твердій грошовій сумі просив суд призначити в мінімальному розмірі. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх в сукупності та врахувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, а тому вищенаведені обставини, на думку суду, свідчать про неможливість збереження шлюбу. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи правову позицію викладену в постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 05.02.2014 року №6-143цс13 «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Крім цього, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється на користь позивачки, понесені нею і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial