Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивачка[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення половини витрат на навчання дитини до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.01.2015 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Вказує, що від шлюбу у сторін народились двоє дітей, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Позивачка зазначає, що [PERSON] з 01.09.2017 року навчається в ТОВ Медичний коледж «Монада». За три роки навчання сина необхідно сплатити суму в розмірі 62250 грн. Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Стверджує, що відповідач є працездатним, має регулярний дохід і має можливість сплатити половину вартості навчання сина в сумі 31125 грн., однак відмовляється це здійснити в добровільному порядку. На основі викладеного, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь половину вартості навчання сина [PERSON], [INFO], в ТОВ Медичний коледж «Монада» в розмірі 31125,00 грн. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Доповнила, що вона вже оплатила за перший курс навчання сина [PERSON] кошти в сумі 18750,00 грн. Вартість другого курсу навчання становить суму 20750,00 грн., яка ще нею не сплачена. Вказала, що з відповідача стягнуто за рішенням суду сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] кошти в сумі 1500 гривень в місяць. Однак за навчання сина окремо відповідач платити добровільно на хоче. Просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, зазначених в письмових судових дебатах. Відповідач доповнив, що у нього немає грошей на оплату навчання сина, він був проти того, щоб син йшов навчатися у зазначений коледж. Крім того, вказали, що вимоги ст.198 СК України стосуються повнолітніх дітей, а [PERSON] на даний час 16 років. Також, згідно наявної квитанції кошти за навчання оплатила не мати, а сам [PERSON]. Крім цього, позивачка просить стягнути кошти наперед, однак вказана вимога є передчасною. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 05.08.2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.01.2015 року було розірвано (а.с.9). Від шлюбу у сторін народились двоє дітей, а саме: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). Син сторін - [PERSON] з 01.09.2017 року навчається в ТОВ Медичний коледж «Монада», що підтверджується копією договору про навчання у Чернівецькій філії Товариства з обмеженою відповідальністю Медичний коледж «Монада» від 26.07.2017 року (а.с.11-12). Відповідно до п.3.3. вказаного договору оплата за перший навчальний рік становить суму 18750 грн., за другий навчальний рік - суму 20750 грн. та за третій навчальний рік - суму 22750 грн. Як вбачається з копій квитанцій (а.с.13-14) за перший навчальний рік [PERSON] оплачено кошти в сумах 11250,00 грн. та 7500,00 грн. Частиною 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні з відповідача стягнуто на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в сумі 1500 гривень на місяць. Зазначена обставина визнана сторонами. Відповідно до ст.6 СК України передбачено, що статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно зі ст.198 СК України, на яку посилається в позові позивачка, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Суд вважає, що посилання позивачки та її представника на вимоги ст.198 СК України є безпідставними, оскільки вказана стаття Сімейного кодексу України регулює відносини, які стосуються повнолітніх дітей, однак як встановлено судом, сину сторін [PERSON] [INFO] року, виповнилось лише шістнадцять років та він відповідно до ст.6 СК України вважається неповнолітньою дитиною. Таким чином, у випадках, коли неповнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, правила ст.198 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 185 СК України (участь батьків у додаткових витратах на дитину). Разом з тим, з такими позовними вимогами позивачка до суду не зверталась. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, суд вважає, що застосований позивачкою спосіб захисту є неналежним в розумінні статті 16 ЦК України. Крім цього, суд вважає, безпідставними позовні вимоги в частині стягнення вартості оплати за навчання сина за другий та третій навчальні роки, оскільки відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а в даний час не встановлено, чи будуть в подальшому відповідачем порушуватись права позивачки, тому вони ще не підлягають захисту. За наведених обставин, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed