Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому з урахуванням поданих уточнень зазначили, що 26 липня 2000 року ними було приватизовано квартиру, розташовану за адресою: Донецька області, вул.Європейська (Калініна), 65/19. Відповідач по справі, який є їхнім сином, в зазначеній квартирі зареєстрований, але не мешкає з 2000 року, оскільки поїхав на навчання до Російської Федерації, де і залишився мешкати після його закінчення. [PERSON] участі в сплаті вартості комунальних платежів не приймає. Позивачі змушені сплачувати вартість комунальних послуг в повному обсязі і крім того, позбавлені можливості вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном. Позивачі просять визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Європейська (Калініна), 65/19. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що квартира, розташована за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Європейська (Калініна), 65/19 належить на праві власності йому, його дружині [PERSON] та їх сину [PERSON] на підставі свідоцтва про приватизацію. Не заперечував, що відповідач по справі є власником частини квартири, але з власної волі не мешкає в ній з 2000 року, оскільки виїхав на навчання до Російської Федерації, де залишився на постійне проживання. Необхідність визнати [PERSON] особою, що втратила право користування жилим приміщенням обумовлена необхідністю зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, оскільки ця обставина впливає на розмір комунальних платежів. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON]- адвокат [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на те, що метою визнання [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 19 в будинку № 65 по вул.Європейській (Калініна) є виключно зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. В судовому засіданні 02 лютого 2018 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України постановлено ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову шляхом занесення до протоколу судового засідання, оскільки визнання позову, на переконання суду, суперечить закону та порушує права відповідача [PERSON] Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивачів адвоката [PERSON], з*ясувавши позицію відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 липня 2000 року позивачі [PERSON] (а.с.5-6), [PERSON] (а.с.7-8) та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири, розташованої за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Європейська (Калініна), 65/19 (а.с.9). Згідно довідки від 31 жовтня 2017 року в квартирі, розташованій за адресою: Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Європейська (Калініна), 65/19 зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до актів перевірки паспортного режиму від 26 жовтня 2016 року, від 31 жовтня 2017 року [PERSON] в квартирі № 19, розташованій в будинку № 65 по вул.Європейська (Калініна) в м.Костянтинівка не мешкає з 2000 року, оскільки мешкає в Російській Федерації (а.с.11,12). З досліджених доказів та пояснень позивача [PERSON] в судовому засіданні суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] є співвласником квартири № 19, розташованої в будинку № 65 по вул.Європейська (Калініна) в м.Костянтинівка Донецької області. Саме зважаючи на цю обставину, судом було відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем, оскільки визнання позову [PERSON] суперечить закону та порушує його права як власника житла. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 155 ЖК України передбачено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути у них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законодавством. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України \~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Частиною 1 ст. 319 ЦК передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1,2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1,2 ст. 321 ЦК України \~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову як такого, що не ґрунтується на законі, оскільки відповідач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] (Калініна) в м.Костянтинівка Донецької області і не може бути обмежений в праві вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своєю власністю з тих підстав, що не мешкає в квартирі, співвласником якої він є. Посилання позивача [PERSON] та його представника адвоката [PERSON] на те, що визнання відповідача особою, що втратила право користування жилим приміщенням обумовлено виключно необхідністю зняття його з реєстраційного обліку та жодним чином не порушує його права як власника не ґрунтуються на законі. Крім того, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється не лише на підставі рішення суду, а і на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації. Судові витрати по справі відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на позивачів.

Outcome: dismissed