Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися із позовом в суд до [PERSON] , треті особи [PERSON] , приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Наталія Миколаївна, Зборівська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним. Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , після його смерті [INFO] померла їхня мати [PERSON] . Після смерті батьків вони звернулися до Зборівської районної державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, про що 14 вересня 2016 року державним нотаріусом видано витяги про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Після смерті батьків займатися документами щодо оформлення спадщини не було можливостей, оскільки вони є пенсіонерами, а тому здоров`я та сімейні обставини не дозволяли швидше зайнятися документами. Позивачі постійно доїжджали до батьків при їх житті, а тому жодної розмови про намір укласти договір дарування з їх сторони вони не чули. Навпаки мова йшла про справедливий поділ батьківського майна в рівних частинах між усіма дочками. Якщо батьки мали намір добровільно підписати договір дарування, у їх віці вони повідомили всіх дітей і обговорили з ними. Батьки знали про участь сім`ї позивачки [PERSON] у будівництві їх господарських будівель. Після звернення [PERSON] до Зборівського районного суду Тернопільської області із вимогами про усунення перешкод в користуванні гаражем та земельною ділянкою до [PERSON] їм стало відомо про існування договорів дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,0967 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , посвідчених приватним нотаріусом Мартюк Н.М. Тернопільського міського нотаріального округу від 02 грудня 2015 року та земельної ділянки площею 0,1876 га для ведення особистого селянського господарства в с. Цебрів, Зборівського району Тернопільської області, посвідченого приватним нотаріусом Мартюк Н.М. Тернопільського міського нотаріального округу від 26 березня 2016 року. Позивачі вважають, що строк звернення до суду про визнання договору дарування ними не пропущений, так як про існування договорів дарування вони дізналися у листопаді 2018 року. Наявні обставини, які вказують на помилку, неправильне сприйняття батьком [PERSON] фактичних обставин правочину - дарування, що вплинуло на його волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді та сторонній допомозі; наявність у дарувальника спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження дарувальника проживати в спірному будинку після укладення договору дарування. Таким чином, позивачі, як спадкоємці [PERSON] та [PERSON] не погоджуються, що договори дарування зі сторони батька були добровільними. Місце підписання даних Договорів - м. Тернопіль свідчить про факт зацікавленості підписання договорів дарування зі сторони відповідача - обдарованої, де вона зареєстрована. Просять визнати недійсним договори дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,0967 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , посвідчених приватним нотаріусом Мартюк Н.М. Тернопільського міського нотаріального округу від 02 грудня 2015 року та земельної ділянки площею 0,1876 га для ведення особистого селянського господарства в с. Цебрів, Зборівського району Тернопільської області, посвідченого приватним нотаріусом Мартюк Н.М. Тернопільського міського нотаріального округу від 26 березня 2016 року. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вона проти задоволення позовних вимог позивача заперечує посилаючись на те, що позовна заява та додатки до неї не містять доказів того, що позивач на момент укладання оспорюваних договорів дарування в силу свого віку та стану здоров`я потребував сторонньої допомоги, а договір дарування був укладений внаслідок помилки. При посвідченні договорів дарування нотаріусом встановлено особу дарувальника та перевірено його дієздатність. Позивачами не наведено жодних доказів, які б свідчили про те, що батькове волевиявлення про передачу [PERSON] безоплатно в дар житлового будинку та земельних ділянок не надано, а тому у задоволенні позову просить відмовити. Просить застосувати строк позовної давності. Відповідь на відзив до суду не надходила. В судовому засіданні представник позивача та позивачі заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Третя особа [PERSON] просив позовні вимоги задоволити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача та відповідачка в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Третя особа представник Зборівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи без представника нотаріальної контори по наявних у справі документах. Третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Наталія Миколаївна подала клопотання про розгляд справи без її участі. Зазначила, що договір дарування житлового будинку посвідчений нею 02 грудня 2015 року по реєстру № 5194, договір дарування земельної ділянки - 02 грудня 2015 року по реєстру № 5200 та договір дарування земельної ділянки - 26 березня 2016 року по реєстру № 957 відповідно до вимог чинного законодавства. Сторони по договору були ознайомлені в вимогами пунктів договорів дарування, добровільно підписали договори, погоджуючи при цьому всі умови договорів. Дотримання чи недотримання, а також виконання чи ні пунктів договорів сторони погодили між собою. А тому у відповідності до положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність третіх осіб представника Зборівської державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Наталії Миколаївни. В ході розгляду справи стороною позивача заявлено клопотання в частині призначення у справі відповідної судової психологічної експертизи з метою визначення психологічного та емоційного стану [PERSON] внаслідок похилого віку та супутніми хворобами, їх вплив на вчинені ним правочинів. Дане клопотання судом задоволено, однак позивачі відмовилися від проведення експертизи, так як за клопотанням експертної установи витребувана судом з лікувальних закладів амбулаторна картка [PERSON] відсутня. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши сторони та представників сторін, третю особу та свідків суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положення статті 204 ЦК України визначають, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України). Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно ч. 1 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що 02.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування житлового будинку та договір дарування земельної ділянки, посвідчені приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М., зареєстровані в реєстрі №5194 та №5200. Відповідно до умов вказаних договорів [PERSON] безоплатно передав у власність - подарував, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з надвірними побудовами та земельну ділянку площею 0,0967 га, кадастровий номер 6122689200:02:001:0059, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), дані об`єкти нерухомого майна розташовані за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, 26.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Н.М., зареєстрований в реєстрі №957. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] безоплатно передав у власність - подарував, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку площею 0,1876 га, кадастровий номер 6122689200:02:001:0061, цільове призначення - для веденняособистого селянськогогосподарства, даний об`єкт нерухомого майна розташований в с.Цебрів, Зборівського району, Тернопільської області. Позивачі звертаючись з позовом до суду про визнання договорів дарування від 02 грудня 2015 року житлового будинку та земельної ділянки та від 26 березня 2016 року - земельної ділянки недійсними посилались на те, що дарувальник їх батько [PERSON] помилився щодо природи укладених правочинів, оскільки відповідач [PERSON] скориставшись нагодою похилим віком та станом здоров`я дарувальника умовила батька, щоб він подарував їй у власність спірні будинок та земельні ділянки, тому договори дарування не відповідають його внутрішній волі і був укладений під впливом тяжких для батька [PERSON] обставин, а саме хвороби, похилого віку та його безпорадного стану. Позивачі вважають, що є всі підстави для визнання договорів дарування недійсними. Вказані твердження не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, з огляду на наступне. Нормами ст. 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені законом. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 230 ЦК встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним; обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування; сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Пунктом 20 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» закріплено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Відповідно до п.19 Постанови, відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Належних та допустимих доказів у розумінні положень ст. ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження факту введення позивача в оману відповідачем під час укладення між сторонам договорів дарування, позивачами суду не надано, а відтак позов з цих підстав задоволенню не підлягає. Що стосується тверджень позивачів стосовно того, що батько [PERSON] помилився стосовно вчинених правочинів, то слід зазначити наступне. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору дарування тощо. Отже, наявність чи відсутність помилки, тобто неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203, 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16. Не знайшли підтвердження в суді твердження позивача про те, що [PERSON]. помилився щодо правової природи правочину та відсутність його волевиявлення на передачу свого майна. Судом встановлено, що на момент укладення оспорюваного правочину, тяжких захворювань, які б свідчили про не усвідомлення дарувальником своїх дій, позивачами документально не доведено. Так само матеріали справи не містять доказів того, що позивач потребував стороннього догляду внаслідок похилого віку чи хвороби. Зі змісту оспорюваних договорів вбачається, що договори прочитані, зміст їх відомий, підписані, як свідчення про те, що їх умови повністю відповідають волевиявленню сторін договору. Сторонами засвідчено особистими підписами те, що підписання цього договору не є наслідком помилки, обману, застосування фізичного або психічного тиску. У договорі стверджується, що договори не приховують іншого правочину і відповідають дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки, не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, підтвердили що не позбавлені дієздатності, не перебувають під опікою та піклуванням, не страждають на захворювання, а також засвідчили, що договором визначені всі істотні умови. Також слід зазначити про те, що сам текст договорів викладено чітко, однозначно, без можливості двоякого розуміння їх змісту. [PERSON] на час посвідчення спірних договорів дарування був дієздатним, власноруч зазначив своє прізвище, ініціали та поставив свій підпис, тим самим засвідчивши, що тексти договорів йому повністю зрозумілі і його воля була направлена саме на укладення договорів дарування житлового будинку та земельних ділянок. Отже, суд вважає, що відсутні підстави для визнання договорів дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,0967 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] , посвідчених приватним нотаріусом Мартюк Н.М. Тернопільського міського нотаріального округу від 02 грудня 2015 року та земельної ділянки площею 0,1876 га для ведення особистого селянського господарства в с. Цебрів, Зборівського району Тернопільської області, посвідченого приватним нотаріусом Мартюк Н.М. Тернопільського міського нотаріального округу від 26 березня 2016 року недійсними, з підстав викладених у позовній заяві, а саме ст. ст. 229 - 233 ЦК України. Що стосується пояснень свідків позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , письмові пояснення свідка [PERSON] , щодо стану здоров`я [PERSON] , що він забувався та не впізнавав, то вони спростовуються показами свідків відповідача [PERSON] , [PERSON] , які пояснили, що спілкувалися з [PERSON] і він їх під час спілкування впізнавав. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання договорів дарування недійсними, так як позивачами суду не надано доказів, що під час посвідчення договорів дарування житлового будинку та земельних ділянок були порушені норми діючого законодавства, а тому оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed