Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 18.01.2004 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на майно у вигляді квартири [ADDRESS] , спадкодавець залишила заповіт на все належне їй майно на ім’я позивачів, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, але нотаріусом їм відмовлено в оформленні спадкових прав. А тому позивачі просили суд встановити факт прийняття ними спадщини, визнати за ними право на спадкування на 1/3 частину за кожним квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] До суду позивачами було надано письмову заяву про уточнення позовних вимог, в якій вони просили суд визнати за ними право власності по 1/3 частині за кожним на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла 18.01.2004 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з’явилися, надали заяви щодо розгляду справи без їх участі, в яких вказали на те, що позовні вимоги підтримують. Представник Білоцерківської міської ради в судове засідання не з’явився, про час розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надіслано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що 18.01.2004 року померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про її смерть. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: на квартиру [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.2002 року, виданого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2-822, що слідує з копії цього свідоцтва. На свідоцтві про право на спадщину за законом є реєстраційний напис на правовстановлювальному документі про те, що на квартиру [ADDRESS] в Білоцерківському МБТІ право власності зареєстровано за [PERSON], записано у реєстрову книгу № 120 за реєстровим № 13292 20.03.2002 року. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] залишила заповіт на все належне їй майно в рівних частинах кожній на ім’я [PERSON], [PERSON], [PERSON], що слідує з копії заповіту, посвідченого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] 12.01.2004 року, зареєстровано в реєстрі за № 4-16, а згідно витягу зі Спадкового реєстру /заповіти/спадкові договори/ в матеріалах спадкової справи № 503/2004 цей заповіт є чинним. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, позивачі прийняли спадщину за заповітом після смерті [PERSON], а саме: [PERSON] згідно копії довідки КП БМР житлово –експлуатаційна контора № 2 була зареєстрована на день смерті спадкодавця [PERSON] за однією з нею адресою [ADDRESS]; [PERSON] за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2008 року було надано додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і 20.01.2009 року нею подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; [PERSON] [INFO], на час смерті спадкодавця була неповнолітньою, а за ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою — четвертою статті 1273 цього Кодексу. Наведені обставини стверджуються матеріалами спадкової справи № 503/2004 після смерті [PERSON], копію якої було надано на запит суду. Отже, всі спадкоємці за заповітом прийняли спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. За ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як роз’яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися за правилами позовного провадження. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні встановлено, що 14.03.2014 року на звернення [PERSON] листом Білоцерківської міської державної нотаріальної контори надано роз’яснення щодо оформлення спадщини, в якому зокрема, вказано на те, що в разі якщо до складу спадщини входить спадкове майно, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз’яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об’єкта нерухомого майна, наданої 10.11.2014 року реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості щодо зареєстрованих прав власності на [ADDRESS] відсутні. За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/. А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно -це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв’язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об’єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Таким чином, вказані вище нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А відповідно до п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов’язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов’язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, в силу приписів вищенаведених правових норм спадкодавець набула права власності на вказану вище квартиру, яке увійшло до складу спадщини, а позивачі набули право на спадкування майна після смерті [PERSON] З матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що спадщину після її смерті також прийняла [PERSON] –мати спадкодавця, яка подала до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори 15.06.2004 року заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов’язкова частка). Згідно матеріалів справи [PERSON] [INFO], на дату смерті [PERSON] вона була непрацездатною за віком, тобто, [PERSON] має право на обов’язкову частку у спадщині. В разі спадкування за законом право на спадщину мали б [PERSON] –мати спадкодавця та [PERSON]-дочка спадкодавця, які згідно приписів ст.1261 ЦК України є спадкоємцями за законом першої черги, а відповідно до ст.1267 ЦК України їх частки є рівними, тобто, кожна із них мала б право на 1/2 частину спадкового майна, тоді обов’язкова частка у спадщині складає 1/4 частину від спадкового майна. В цьому разі спадкоємці за заповітом успадковують після смерті [PERSON] 3/4 частини спадкового майна, а оскільки за заповітом їх частки є рівними, то суд вважає за можливе визнати за кожним із позивачів право власності на 1/4 частину вказаної вище в рішенні квартири. Враховуючи все наведене та

Outcome: partial