Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивачка 10 квітня 2019 року звернулася у суд з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 1998 року і від спільного життя мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Проте спільне життя у них з відповідачем не склалось, так як між ними не має взаєморозуміння та взаємоповаги, постійно виникали сварки і конфлікти, в ході яких відповідач висловлював в її сторону образи та погрози, принижував її при сторонніх особах та дітях. Має значення для неможливості збереження шлюбу і та обставина, що відповідач зловживає спиртними напоями, що вкрай негативно виплаває на виховання синів. Окрім того, відповідач понад 6 років не працював, поклавши весь тягар утримання сім`ї на неї. Вважає, що за таких умов збереження сім`ї неможливе і недоцільне, їх шлюб існує формально і лише обтяжує особисте життя кожного з них. За наведеного просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснили, що подружнє життя у позивачки з відповідачем не склалося, відповідач зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки, під час яких ображав та погрожував позивачці, чому в липні 2018 року вони розійшлися і з того часу проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Зазначили, що позивачка втратила до відповідача хороші почуття і помиритися з ним не бажає. Просять позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позову не визнав та пояснив, що дійсно між ним і позивачкою виникали сварки, з липня 2018 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин. Між тим, він змінив свої погляди на життя, влаштувався на роботу і бажає помиритися з позивачкою, однак вона не хоче з ним спілкуватися. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 1998 року і від спільного життя мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки та конфлікти, з липня 2018 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивачка втратила до відповідача хороші почуття, вона не має наміру продовжувати з ним подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, позивачка втратила до відповідача хороші почуття і помиритися з ним не бажає, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved