Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача, третіх осіб про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні позивачами належним їм на праві приватної власності майном в будинку №4 на вул. Генерала Тарнавського у м. Львові шляхом знесення або приведення у відповідність до вимог проектної документації збудовану квартиру №10, виконання вимог проекту щодо ремонту підїзду та фасаду будинку; зобовязання відповідача у випадку використання належного на праві власності житла як обєкта оренди, дотримуватись вимог правил проживання в багатоквартирних будинках та укладати договори відповідно до вимог закону; стягнення матеріальних збитків, понесених позивачами протягом 2013-2016 років у сумі 60 000 гривень (по 10\~000 гривень кожному позивачу); стягнення з відповідача завданої позивачам моральної шкоди в сумі 120\~000 гривень (по 20\~000 гривень кожному позивачу); стягнення з відповідача судових витрат. Ухвалою від 07 грудня 2016 року відкрито провадження у справі про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, про визнання правочину недійсним та відшкодування завданої шкоди. Також, ухвалою від 07 грудня 2016 року задавлено клопотання позивачів та застосовано заходи забезпечення позову - заборонено відповідачу проводити будівельні та ремонтні роботи в квартирах за №6, №8 та №10 в будинку №4 на вул. Тарнавського у м. Львові до ухвалення рішення у справі. Первинні позовні вимоги мотивували тим, що відповідач здійснила надбудову квартири №8 на 4 поверсі та квартири №10 на мансардному поверсі в будинку №4 на вул. Тарнавського у м. Львові, отримавши згоду позивачів на проведення реконструкції. За змістом дозволу відповідач зобовязувався: здійснити будівельні роботи згідно з проектною документацією, провести оздоблювальні роботи на фасаді у надбудованих поверхах, привести його у відповідність до фасаду всього будинку, провести ремонт в підїзді на новозбудованих сходових клітках, сходах. Проте вважають, що відповідачем вказані вимоги виконано не було, були допущені аварійні ситуації. Після прийняття квартир №№8, 10 в експлуатацію відповідач у встановленому законом порядку не зареєструвала нерухомість, у звязку із чим право власності на новостворене майно у відповідача не виникло. Незважаючи на це, відповідач стала здавати вказані квартири в оренду, розмістила оголошення у пресі, влаштувала у квартирах костел, внаслідок чого для позивачів створені незручності у проживанні і користуванні своєю власністю. Окрім того, відповідач не сплачує комунальні послуги, отримує прибуток від оренди приміщень. Позивачі вважають, що такі дії відповідача та дії невідомих осіб створюють перешкоди у користуванні власним житлом. Також, в листопаді 2016 року відповідач без дозволу, самовільно розпочала будівельні роботи з реконструкції квартир. Внаслідок вказаних подій у стіні будинку утворилась тріщина, завалено приміщення загального користування першого поверху будівельними матеріалами та сміттям, пошкоджено майно позивачів, створено незручності у пересуванні у підїзді. Позивачі зазначають, що квартири №8 та №10 не відповідають проектній документації, змінено розміщення капітальних несучих стін, якість матеріалів, конструкцію даху, водостічних труб, конструкцію та розташування коминів, тобто змінено окремі конструктивні елементи житлової будівлі, що впливає на їх міцність і безпечність, ринкову вартість квартир позивачів. Здійснюючи будівельні роботи, які є самочинним будівництвом, в багатоквартирному житловому будинку, відповідач діяла без дозволу місцевого органу влади та порушуючи інтереси позивачів. Посилаючись на положення ст.391 ЦК України, позивачі вимагають усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом знесення неправомірно збудованих споруд та припиненням ремонтних робіт, в квартирах №№ 8, 10 будинку 4 по вулиці Тарнавського м Львова. Вважають, що дії відповідача створили їм фізичний та душевний дискомфорт, постійні переживання, відчуття тривоги за свої помешкання та будівлю, відчуття небезпеки за життя своє та родини, змусили змінювати розпорядок дня, витрачати особистий додатковий час на прибирання підїзду, прибудинкової території, витрачати час та зусилля на звернення в органи влади та суд, чим завдано моральну шкоду, обсяг якої оцінюють в розмірі по 20\~000 грн. кожному з позивачів та матеріальну шкоду по 10\~000 грн. кожному з позивачів, яку просять стягнути з відповідача. Відповідач подала до суду 09.03.2017 року заперечення, в якому позовні вимоги вважає безпідставними. У запереченні зазначає, що в 2004 році із позивачем [PERSON] одержала дозвіл на надбудову мансардного поверху над квартирою №5 та №6 в будинку №4 на вул. Тарнавського у м. Львові із наданням згоди власників квартир в будинку. Вважає, що позивачі [PERSON] та [PERSON] згоду не надавали, не представили докази права власності, а тому у них відсутні матеріальні права, на захист яких подано позов. Підтвердження права власності позивачу [PERSON] також не надано. Умовою надання згоди на надбудову над квартирами №5 та №6 мешканцями квартир в будинку №4 була їх вимога - будівництво проводити з дотриманням санітарних норм таналежного утримання сходової клітки, інших вимог не було. Відповідач зазначає, що нею здійснено ремонт всього фасаду будинку; реставрацію фасаду всього будинку; замовлено паспорт опорядження фасаду будинку з усіма робочими кресленнями; ремонт покрівлі даху; ремонт водопроводу та каналізації у підвалі будинку; посилення фундаменту будинку; ремонт сходової клітки в надбудованих поверхах. В частині флігельної частини будинку, надбудов над квартира цієї частини будинку не здійснювалось, а тому зобовязань по ремонту такої не було. Твердження позивачів щодо невиконання вимог проектної документації є безпідставними, оскільки відповідач отримала свідоцтво та акт готовності обєкту до експлуатації у встановленому законом порядку. Твердження про виникнення аварійних ситуацій з вини відповідача є безпідставними та спростовуються наданими доказами. Не належить до компетенції позивачів твердження про необхідність державної реєстрації права власності, порядок користування такими та спосіб використання, сплата комунальних послуг, що віднесено до компетенції спеціальних органів. Твердження про початок капітальних будівельних робіт у листопаді 2016 року жодними доказам не підтверджено. Вона проводить ремонту квартирі №10 без втручання в конструктивні елементи, що не є переобладнанням, а тому дозволу і згоди власників квартир будинку не потребує, що перевірено представниками районної адміністрації. Твердження про те, що відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирами є безпідставними. Також, вважає, що позивачі посилаються на положення нормативно-правових актів, які втратили чинність, позовні вимоги є некоректними та суперечать одна одній. Безпідставними вважає також вимоги про стягнення матеріальної і моральної шкоди. Ухвалою суду від 10 березня 2017 року за клопотання позивачів у справі призначено будівельно-технічні експертизу та провадження у справі зупинено. Ухвалою від 20 листопада 2017 року провадження у справі відновлено у звязку зі поверненням матеріалів справи із висновком експертизи до суду. У зв'язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 та вступом в дію 15.12.2017 нової редакції Цивільного процесуального кодексу України,враховуючи складністю справи, перебування станом на день набрання нової редакції закону справи на стадії розгляду справи по суті, суд завершував розгляд цієї справи за правилами Цивільного процесуального кодексу України від 15.12.2017 за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання про заміну заходу забезпечення позову у справі у звязку із безпідставністю. Відповідач подала відзив від 05.02.2018 року в якому зазначає, що позовні вимоги позивачів є безпідставними та необґрунтованими, повністю заперечує проти задоволення даного позову. Зазначає, що в 2004 році із позивачем [PERSON] одержала дозвіл на надбудову мансардного поверху над квартирою №5 та №6 в будинку №4 на вул. Тарнавського у м. Львові. Вважає, що позивачі належним та допустимих доказів на підтвердження порушення їхніх прав та інтересів не надали. Позивачі на підтвердження своїх позовних вимог посилаються на проектне рішення плану даху з «Проекту реконструкції квартири №5 з будівництва квартир на 4-му та мансардних поверхах за рахунок горища у житловому будинку на вул. Тарнавського у м. Львові», проте вказані проектні рішення стосуються виключно квартири №5, яка належить позивачу [PERSON], в частині квартири №6 складено інший проект. Твердження позивачів про проведення будівельних робі із порушенням проектної документації, що спростовується виданим уповноваженим органом свідоцтвом №13000597 від 29.12.2009 року. Доводи позивачів про початок капітального будівельного ремонту також жодними доказами не підтверджується, при проведенні візуального обстеження квартири №№ 6 та 10 уповноваженим органом порушень не виявлено. Щодо невідповідності конструкції балкону, про що зазначено у висновку №1777 судової будівельно-технічної експертизи, то вказаний балкон належить до квартири №4, яка належить [PERSON] та яка сама зруйнувала та змінила огородження балкону. У висновку експерт також посилається на проект реконструкції квартир №5, №6, якого не існує. Також зазначає, що засклення балконів та лоджій не належить до самочинного будівництва, здійснення такого не встановлено відповідними органами. Експертом помилково застосовано термін реконструкція, зміни геометричних розмірів, функціонального призначення обєкту дослідження ним не встановлено, тому роботи по встановленню (переміщенню) ненесучих перегородок без порушення несучих конструкцій відносить до перепланування, що стверджується долученими доказами. Такі дії відповідача по заскленню лоджії та встановлення перегородки не можуть порушувати інтереси позивачів. Заяви позивачів про те, що відповідач не провела оздоблювальні роботи на фасаді у новозбудованих поверхах, привівши їх у відповідність до фасаду всього, будинку, не провела ремонт в підїзді на новозбудованих сходових клітках є неправдивими і спростовані проведеною судовою будівельно-технічною експертизою. Твердження позивачів про виникнення аварійних ситуацій з вини відповідача також є безпідставними, спростовуються відповіддю ЛКП «№503». Зазначає, що не належить до компетенції позивачів твердження про необхідність державної реєстрації, порядок користування такими та спосіб використання, сплата комунальних послуг, що віднесено до компетенції спеціальних органів. Твердження про те, що відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирами є безпідставними. Також, вважає, що позивачі посилаються на положення нормативно-правових актів, які втратили чинність, позовні вимоги є некоректними та суперечать одна одній. Безпідставними вважає також вимоги про стягнення матеріальної і моральної шкоди, оскільки жодних доказів підтвердження заподіяння такої не представлено . У відповіді на відзив (а.с.71-78 том 2) позивачі зазначають, що заперечення відповідачає безпідставними. Так, право власності позивача [PERSON] на кв. 1 - набуто в порядку ст. 60, 61 Сімейного кодексу України, як спільне майно подружжя та підлягає захисту, право власності [PERSON]М на [ADDRESS] підтверджено належними доказами - витягом з реєстру. Посилання відповідача на громадянство чоловіка позивачки [PERSON] - [PERSON], на перебування в США громадянки України позивача [PERSON] не мають правового значення, оскільки це жодним чином не позбавляє їх права на захист порушених прав. Стверджують, що відповідачем фактично відкриту терасу перетворено в житлове приміщення та балкон, для чого нею переміщено перегородку між кімнатою та відкритою частиною тераси; на відкритій терасі, з метою накриття її дахом, підняті комини з обох сторін стіни по висоті,4/5 частини відкритої тераси накрито дахом. Таким чином конструкція даху, система водовідведення дощових вод змінена, у звязку із чим позивачі вважають таке будівництво самочинним, проведене без їх згоди та затвердженого проекту і наданого дозволу. Тому просять привести ту частину квартири у відповідність до проектної документації, привести висоту стін на терасі до висоти,встановленої проектом, демонтувати частину даху над відкритою терасою,демонтувати самочинно встановлену перегородку з склопакетів з дверима на терасу, залишивши відкритою терасу, площею 33,7 м.кв. На 5 поверсі в приміщенні під літерою «10-5» відповідачем в 2016 році самочинно змуровано капітальну стіну, яка не передбачена проектом реконструкції та яка не знаходиться над стіною, тобто немає опори. Натомість проектом передбачена перегородка з гіпсокартону, таким чином такі діїє самочинним будівництвом. Також, проект реконструкції містить інформацію про проектування даху над будинком №4 по вул. генерала [PERSON] м. Львова. Розрахунки, конструктивні елементи та будівельні матеріали - стосуються конструкції даху вцілому над будинком, станом на 2009 рік в експлуатацію були прийняті новозбудовані квартири саме з таким дахом. Відповідач самочинно внесла зміни в конструкцію даху, самочинно продовжила площу даху над своєю терасою, змінивши конфігурацію, не дотрималась вимог щодо водовідведення, щодо кріплення конструкції частини даху. Вважає безпідставними заперечення відповідача в частині ремонтних робіт фасаду, сходової клітки та ремонтних робіт каналізації, оскільки частина робіт здійснювалась позивачем [PERSON], що стверджується наданими документами та сертифікатом відповідності обєкта. Вчинені відповідачем дії фактично порушують права позивачів, оскільки внаслідок самочинного будівництва змінено навантаження на будинок, не здійснено відповідне додаткове підсилення фундаменту, можливість внесення змін не розраховано. Ухвалою суду від 22 лютого 2018 року відхиллено клопотання відповідача про забезпечення судових витрат у справі у звязку із безпідставністю. У запереченні відповідача, що надійшло до суду 20 квітня 2018 року, відповідач додатково зазначає, що доводи позивачів про можливе руйнування будинку внаслідок дій відповідача є припущенням, спростовується матеріалами справи. Також, позивачі самі допустили самочинне будівництво, що порушують її права, та підтверджуються актам обстежень. Оскільки відповідачу видано свідоцтво про відповідність збудованого обєкта проектній документації та вимог державних стандартів, порушень при проведенні перевірок не виявлено, а тому твердження позивачів про допущення порушень є необґрунтованими та базується на припущеннях. Також, встановлення на терасі металевої перегородки привело до створення лоджії та тераси, а збільшення розміру квартири пояснюється застосуванням різних коефіцієнтів для приміщень при підрахунку загальної площі. Утворена лоджія в житлове приміщення не перетворилось, конструкція даху не опирається на комини, площа заскленої тераси становить лише 44%, навантаження на нижні поверхи у проекті не розраховувались, стіна встановлена відповідачем не є несучою, а тому доводи позивачів є лише припущеннями та спрямовані на введення суду в оману. Доводи про виникнення додаткового навантаження на конструкцію будинку також не відповідає дійсності та доказами не підтверджена. Не відповідають дійсності і доводи позивачів щодо виконання частини робіт по упорядкуванню фасаду позивачем [PERSON], надані позивачами докази не є належними, допустимими та достатніми. Ухвалою суду від 11 червня 2018 року закрито провадження у справі за позовними вимогами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція у Львівській області, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про визнання недійсним одностороннього правочину згоди позивачів на проведення надбудови відповідачем; усунення перешкод в користуванні та розпорядженні позивачами належним їм на праві приватної власності майном в будинку №4 на вул. Генерала Тарнавського у м. Львові шляхом знесення або приведення у відповідність до вимог проектної документації в частині збудованої квартири №8. В судовому засіданні представники позивачів та позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві. Просить позов задоволити. Відповідач та її представник проти позову заперечили, дали пояснення аналогічні наданим у відзиві на позов та запереченні, просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Треті особи Державна архітектурно-будівельна інспекція у Львівській області, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради в судові засіданні не зявились. Оскільки треті особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, пояснень суду не представили, заяви про відкладення розгляду справи не подали, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі вказаних третіх осіб на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із копії витягу з Державного реєстру речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8 том 1), [PERSON] є власником квартири за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 4/1. Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб (а.с.83 том 2), [PERSON] є дружиною [PERSON] та згідно копії відмітки у паспорті [PERSON] (а.с.82 том 2), остання зареєстрована в квартирі за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 4/1, а отже є співвласником спірної квартири та особою, яка проживає у цій квартирі, а тому вправі вимагати усунення порушення прав власника та не чинити перешкод у користуванні вказаною квартирою. Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на квартирну (а.с.9 том 1), власниками квартири за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 4/7 до липня 2010 року були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як вбачається із копії витягу з Державного реєстру речових правна нерухоме майно (а.с.10 том 1), на даний час власником квартири за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 4/7 є [PERSON] Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на квартирну (а.с.11 том 1), власниками квартири за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 4/5 є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як вбачається із копії свідоцтва про право власності на квартирну (а.с.12 том 1), власником квартири за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 4/9 є [PERSON] Як вбачається із копії витягу з Державного реєстру речових правна нерухоме майно (а.с.79 том 2), власником квартири за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 4/4 є [PERSON] Також, як вбачається із інформаційної довідки (а.с.48 том 1), відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 4/6. Окрім цього, як вбачається із копії свідоц тв про право власності на квартири (а.с. 149, 150 том 1), відповідач [PERSON] 03.03.2010 року отримала свідоцтво на квартиру за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 4/10, загальною площею 208,3 кв.м., та свідоцтво на квартиру за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 4/8, загальною площею 122,3 кв.м. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач здійснила надбудову квартири №8 на 4 поверсі та квартири №10 на мансардному поверсі в будинку №4 на вул. Тарнавського у м. Львові, що стверджується зокрема копією рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №786 від 06.08.2004 року (а.с.136 том 1), яким дозволено [PERSON] виступити замовником реконструкції квартири №6 з будівництвом квартири на 4-му поверсі та мансардному поверсі за рахунок горища у житловому будинку №4 на вул. [PERSON]. Як вбачається із копії договору №2 про переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудови в будинках власності територіальної громади м. Львова (а.с.137 том 1), замовник при реконструкції квартири [ADDRESS] згідно вказаного вище рішення, за рахунок площі горища з будівництвом поверху та мансардного поверху, взяла на себе зобовязання здійснити ремонтно-будівельні роботи: ремонт покрівлі в межах квартири; ремонт сходової клітки, ремонт фасаду будинку; ремонт водопроводу та каналізації у підвалі будинку; посилення фундаменту будинку. Як вбачається із свідоцтва (а.с.132 том 1), на підставі акту готовності обєкта до експлуатації від 01.09.2009 року (а.с.138-139 том 1) інспекцією ДАБК у Львівській області було засвідчено відповідність закінченого будівництвом обєкта, а саме: житлові квартири, збудовані на 4-му поверсі та мансардних поверсі житлового будинку загальна площа квартира №8 122,3 кв.м., загальна площа квартири №10 208,3 кв.м. На підставі наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 03.03.2010 року №318-Ж-Л (а.с.133 том 1) відповідачу було видано свідоцтво на квартиру за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 4/10, загальною площею 208,3 кв.м., та свідоцтво на квартиру за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 4/8, загальною площею 122,3 кв.м. Остаточні позовні вимоги позивачі мотивують тим, що відповідачем після цього в 2016 роцібуло здійснено самочинне будівництво в квартирі №10 за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 4, зокрема: переміщено перегородку між кімнатою та відкритою частиною тераси; на відкритій терасі, з метою накриття її дахом, підняті комини з обох сторін стіни по висоті, частину відкритої тераси накрито дахом, самочинно змуровано капітальну стіну. Дійсно, як вбачається із інвентаризаційної справи на квартиру №10 за адресою: м. Львів, вул. Тарнавського, 4 вбачається, що після завершення реконструкції було виготовлено поверхневий план мансарди-1 та мансарди-2, якіфактично відповідали проекту реконструкції квартири №6 з будівництвом квартир на 4-му поверсі та мансардному поверсі житлового будинку, частина якого знаходиться у матеріалах інвентаризаційної справи. На аркуші справи №56 інвентаризаційної справи знаходиться ескіз мансарди-1 та мансарди-2, який містить нанесення на поверхневі плани, які складалися після завершення реконструкції, змін та влаштування додаткових приміщень. Так, дійсно, виходячи із того, що на час завершення реконструкції квартири загальна площа квартири [ADDRESS] становила 208,3 кв.м. (а.с.32-35 том 2), а відповідно до копії технічного паспорта від 03.04.2017 року (а.с.36-37 том 2)загальна площа квартири [ADDRESS] становить 207,2 кв.м., то різниця у загальній площі є незначною. В той же час, як вбачається із висновку судової будівельно-технічної експертизи №1777 від 09 листопада 2017 року, що при проведенні робіт з реконструкції квартири №10 виконано збільшення загальної площі на 8,9 кв.м., що не передбачено РП Проект реконструкції квартир №5,№6 з будівництвом квартир на 4-ому та мансардному поверхах за рахунок горища у житловому будинку №4 на вул. Тарнавського у м. Львові. Вказана конструктивна зміна проектного рішення призвела до зміни загальної площі квартири №10 в порівнянні з проектним до збільшення на 8,9 кв.м., в порівнянні з обмірами БТІ від 03.04.2017р. до збільшення на 9,2 кв.м. Зокрема розміри тераси до проведення робіт з реконструкції становили 6,54м. на 5,50 м., площею 36 кв.м., а після реконструкції 5,55м. на 3,21 м., площею 18 кв.м. Інша частина тераси кв.10 виконана як лоджія, з перекриттям з деревяних конструкцій і оформленням скління з металопластикових конструкції на цегляній кладці. При проведенні робіт з реконструкції квартири №10 проектна ненесуча перегородка з гіпсокартону переміщена вправо до сходів і конструктивно замінена на не несучу перегородку з піноблоку. Даний вид робіт не повязаний зі змінами (збільшення чи зменшення) житлової або допоміжної площ, виконаний без порушення несучих конструкцій і відноситься до перепланування. Сходи на мансардний поверх (мансарда-1, мансарда-2) виконані.При проведенні робіт з реконструкції квартири №10 виконано збільшення будівельного об'єму приміщення квартири (влаштоване дерев'яне перекриття над частиною проектованої тераси площею 14,7 кв.м.), що не передбачено РП Проект реконструкції квартир №5, №6 з будівництвом квартир на 4-ому та мансардному поверхах за рахунок горища у житловому будинку №4 на вул. Тарнавського у м. Львові. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що виявлені ним переобладнання у квартирі [ADDRESS] з приводу яких існує спір не були передбачені проектом реконструкції квартири №6 з будівництвом квартир на 4 та мансардному поверхах за рахунок горища у житловому будинку, і такі здійснені 2016 році. Такі роботи відносяться до реконструкції, а тому повинні виконуватись у відповідності до вимог законодавства з розробленням проекту реконструкції та дотримання інших процедур. Окрім цього, із висновку експерта №44/18 від 05.06.2018 року (а.с.21-28 том 3), наданого самим відповідачем, також вбачається, що відбулося істотна зміна тераси в порівнянні із проектом, зокрема, тераса має встановлену метало-пластикову перегороду з дверним блоком на цегляній підмурівці в 0,5 цегли, вона має дах. При цьому, суд враховує, що виконання робіт з реконструкції тераси привело до підняття зовнішніх стік квартири, що потягло за собою підняття рівня димовентиляційних каналів, влаштування додаткового даху над терасою, що впливає на водовідведення та веде до зміни конструкції даху, а також змінено площу приміщень за рахунок перенесення перегородок. А тому, суд вважає, що доводи відповідачів про те, що такі роботи в силу вимог ст. 100 Житлового кодексу Української РСР не відносяться до реконструкції, і не потребують розроблення проекту та згоди всіх інших мешканців будинку є необґрунтованими Відповідно до положень ч.2 ст.383 Цивільного кодексу України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року у справі №1-2/2004, питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Таким чином, суд вважає, що виконані роботи відповідачем з реконструкції квартири №10 проведені в супереч вимогам закону, без розроблення у встановленому законом порядку проекту реконструкції, отримання згоди інших власників квартир у будинку та дозволу на ведення будівельних робіт, а тому є самочинним будівництвом. Суд критично оцінює наданий відповідачем після проведення судової будівельно-технічної експертизи судом та допиту експерта висновок експерта №44/18 від 05.06.2018 року про те, що зміна геометричних розмірів квартири та функціональне призначення приміщень, реконструкція у квартирі №10 розміщеної у житловому будинку №4 розташованому на вул. [PERSON] [PERSON] у м. Львові після 2009 року - не проводилась; втручання в несучі конструкції будинку, інженерні системи (комунікації) під час виконання ремонтно-будівельних робіт у квартирі № 10 житлового будинку № 4 розташованого на вул. [PERSON] [PERSON] у м. Львові не встановлено, оскільки він спростовується поясненнями експерта, наданими в судовому засіданні. Окрім цього, він складений без залучення всіх сторін у справі, а також довільно трактується експертом питання оцінки втручання у несучі конструкції будинку, інженерні конструкції та комунікації під час здійснення будівельних робіт у квартирі №10, при наявності підтвердження виконання робіт з підняття димовентиляційних каналів, шляхом їх добудови, влаштування додаткових конструкцій на терасі та зміни даху будинку, а також виконання інших робіт, наведених у висновку експертизи №1777 від 09 листопада 2017 року, які вказують на втручання в несучі конструкції та інженерні конструкції будинку. При цьому доводи відповідача про те, що експертом [PERSON] безпідставно взято до уваги при проведенні будівельно-технічної експертизи проект реконструкції квартири №5 з будівництвом квартир на 4-ому та мансардному поверхах за рахунок горища у житловому будинку № 4 на вул.Тарнавського у м. Львові, а також безпідставно у позові на нього покликаються позивачі, оскільки він не має жодного відношення до реконструкції квартири № 6 є непереконливими. Так, дійсно, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №787 від 06.08.2004 року позивачу [PERSON], а відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 786 від 06.08.2004 року відповідачу [PERSON] (а.с.136 т.2) було надано дозволи на проектування та реконструкцію квартир №№ 5 і 6 з будівництвом поверху та мансардного поверху на вул.Тарнавського,4 в м.Львові. З представленого позивачем [PERSON] проекту на реконструкцію квартири № 5 вбачається, що він розроблений Комунальним підприємством «Архітектурно-будівельний нагляд». З окремих листів проекту, який перебуває у матеріалах інвентаризаційної справи на будинок № 4 по вул. Тарнавського у м. Львові вбачається, що він також розроблений Комунальним підприємством «Архітектурно-будівельний нагляд». Як один, так і інший проект має плани,креслення, які перекликаються для обох квартир, а конструктивна частина визначена як проект реконструкції квартир №№5 і 6 з будівництвом квартир на 4-му та мансардному поверхах у житловому будинку № 4 на вул.. Тарнавського у м. Львові. Окрім того, висновок № 47 /01 Львівської міської СЕС на проект будівництва від 27.04.2005 року надавався на погодження проекту реконструкції квартир №№ 5 і 6 з будівництвом квартир на 4-му та мансардному поверхах житлового будинку №4 на вул. Тарнавського у м. Львові. Окрім того, заперечуючи ці обставини, відповідач в супереч положенням ст. 81 ЦПК України не представила свій проект реконструкції квартири № 6 з будівництвом поверху та мансардного поверху на вул.Тарнавського,4 в м. Львові та не спростувала доводи позивачів про те, що плани четвертого поверху та мансардного поверху, які містить проект реконструкції квартири №5 з будівництвом квартир на 4-му та мансардному поверхах у житловому будинку № 4 на вул. Тарнавського у м. Львові, в тому числі конструктивні елементи є окремими для квартир, які утворилися в результаті реконструкції відповідачем квартири [ADDRESS]. Відповідно до положень ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині усунення перешкод в користуванні та розпорядженні позивачами належним їм майном в будинку №4 на вул. Генерала Тарнавського у м. Львові шляхом демонтажу самочинно реконструйованої частини приміщень мансардного поверху квартири №10 в будинку №4 на вул. Генерала Тарнавського у м. Львові, привівши квартиру №10 в будинку №4 на вул. Генерала Тарнавського у м. Львові у відповідність до робочого проекту «Проект реконструкції квартири №5, №6 з будівництвом квартир на 4-тому та мансардному поверхах за рахунок горища в житловому будинку №4 на вул. Тарнавського у м. Львові» є підставними та підлягають до задоволення. Проте, в іншій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дійсно, як зазначалось раніше, згідно договору №2 про переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудови в будинках власності територіальної громади м. Львова (а.с.137 том 1), між відповідачем [PERSON] та відділом житлового господарства Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради укладено договір, згідно якого замовник - [PERSON] при реконструкції квартири [ADDRESS] взяла на себе зобовязання здійснити ремонтно-будівельні роботи: ремонт покрівлі в межах квартири; ремонт сходової клітки, ремонт фасаду будинку; ремонт водопроводу та каналізації у підвалі будинку; посилення фундаменту будинку. З висновку судової будівельно-технічної експертизи №1777 від 09 листопада 2017 року вбачається, що в проектних рішеннях (РП Проект реконструкції квартири №5 з будівництвом квартир на 4-ому та мансардному поверхах за рахунок горища у житловому будинку №4 на вул. Тарнавського у м. Львові, лист 6) по опорядженню фасаду 1-7, зазначено: Покриття глиняною черепицею теракотового (цегляного) кольору, пофарбування фарбою фірми «Caparol». Крім того, робочий проект РП Проект реконструкції квартири №5 з будівництвом квартир на 4-ому та мансардному поверхах за рахунок горища у житловому будинку №4 на вул. Тарнавського у м. Львові містить загальні вказівки по опорядженню фасада, а саме: поверхні стіни та цоколю відчистити від бруду, нашарувань дротяною щіткою, пошпаклювати. Втрачені елементи декору відновити. Пофарбувати фарбою фірми «Caparol» цоколю сірого кольору, стін кремового кольору. 2.Проектоване покриття металодахівка теракотового кольору. 3.Нові вікна металопластикові білого кольору. Лист №7 Проекту несе інформацію про конструктивне вирішення фасаду 7-1 з боку вулиці Самійленка (колишня Офіцерська). В матеріалах справи і додаткових матеріалах, даних експерту на дослідження проектні рішення щодо ремонту іншого фасаду 7-1 житлового будинку №4 а саме: з боку вулиці Самійленка (колишня Офіцерська) відсутні. За результатами проведення експертизи, експерт дійшов висновку, що головний фасад 1-7 житлового будинку №4 по вулиці Генерала [PERSON] у м. Львові, з боку вулиці [PERSON][PERSON], відповідає проектним рішенням РП Проект реконструкції квартири №5 з будівництвом квартир на 4-ому та мансардному поверхах за рахунок горища у житловому будинку №4 на вул. Тарнавського у м. Львові за винятком конструкції балкона другого поверху в лівій частині будинку, який входить до складу квартири №4. Огорожа балкона виконано з металевих елементів, тоді як проекту передбачає залізобетонні конструкції огорожі із застосуванням фігурних елементів. В матеріалах справи і додаткових матеріалах, даних експерту на дослідження, рішення щодо ремонту фасаду 7-1 житлового будинку №4 а саме: з боку вулиці Самійленка (колишня Офіцерська), відсутні. Лист №7 Проекту несе інформацію про конструктивне вирішення фасаду 7-1 з боку вулиці Самійленка (колишня Офіцерська). При цьому, як вбачається із матеріалів справи, роботи по опорядження фасаду та ремонту підїзду будинку №4 по вулиці Генерала [PERSON] у м. Львові прийняті уповноваженим органом, з приводу неповного виконання запроектованих робіт чи зауважень не було. Суд також враховує, що позивачі не були стороною угоди №2 про переобладнання горищ на мансардні поверхи або надбудови в будинках власності територіальної громади м. Львова, що укладений між відповідачем [PERSON] та відділом житлового господарства Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради. З часу прийняття в експлуатацію реконструюваної квартири №6 з будівництвом поверху та мансардного поверху за рахунок горища відповідачем [PERSON] пройшло більше 8 років і жодна із сторін договору №2 від 02.06.2005 року претензій з приводу невиконання його умов не заявляла. Тому в цій частині, в задоволенні позову слід відмовити. Окрім цього, в частині вимоги про зобовязання відповідача у випадку використання належного на праві власності житла як обєкта оренди, дотримуватись вимог правил проживання в багатоквартирних будинках та укладати договори відповідно до вимог закону, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Суд вважає,\~що позивачами\~належними та\~достатніми доказами\~не доведено\~факт використання\~квартири відповідачем\~у спосіб,\~який суперечить\~законодавству та\~недотримання правил\~проживання в\~багатоквартирних будинках.\~Питання оренди\~житла регулюється\~положеннями глави\~59\~Цивільного кодексу\~України та\~здійснюється із\~врахуванням положень\~Податкового кодексу\~України в\~частині сплати\~податків,\~контроль за\~чим здійснюють\~уповноваженні органи,\~зокрема органи ДФС України у відповідності до положень ст. 19-1 Податкового Кодексу України. За порушення вказаних норм особа несе особисту відповідальність, передбачену чинним законодавством. Суд приходить до переконання, що позивачами не надано доказів щодо порушених відповідачем прав, інтересів та не конкретизовано, які саме їхні права та інтереси порушено у звязку із чим такі підлягають до захисту. Окрім цього, з врахуванням положень ч.1 ст.4 ЦПК України, захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси осіб. Також, як вбачається із позовної заяви та заяви від 06.06.2018 року (а.с.14) позивачі просять стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі по 10\~000 грн. кожному позивачу та зазначають, що розрахунок таких буде представлено. Проте, такий розрахунок суду не представлено, вимога про стягнення матеріальних збитків жодним чином не мотивована, розмір понесення таких не обґрунтовано, як і не підтверджено факт понесення таких позивачами взагалі. Відповідно до положень ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. А тому, з врахуванням положень ч.1 ст.81 ЦПК України, в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити. Також, в частині стягнення з відповідача моральної шкоди суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до положень ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано розяснення, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачі мотивують підставність вимоги про стягнення моральної шкоди зухвалістю відповідача, тривалістю її неправомірних дій та моральні збитки визначають у розмірі по 20\~000 грн. кожен. Разом з тим, з врахуванням положень ч.1 ст.81 ЦПК України, суд приходить до переконання, що позивачами належними доказами не доведено понесення ними моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних відповідачем [PERSON], розмір моральної шкоди жодним чином не мотивовано, а тому в цій частині позовні вимоги до задоволення також не підлягають. Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат\~у справі,\~суд виходить\~із того,\~що позов\~задоволено частково,\~а тому\~з відповідача\~на користь\~позивачів в\~рівних частках\~слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 551,2 грн. за одну вимогу немайнового характеру та вартості проведення експертизи в розмірі 4\~952 грн., а в іншій частині судовий збір залишити за позивачами.

Outcome: approved