Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», [PERSON], про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач [PERSON] та представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд стягнути з [PERSON] товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» на користь [PERSON], [PERSON], суму збитків, не відшкодовану матеріальну шкоду у розмірі 25 913 грн. 83 коп.; суму збитків, не відшкодовану матеріальну шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 1 117 грн. 94 коп.; суму збитків, не відшкодовану моральну шкоду у розмірі 1 500 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] суму збитків, не відшкодовану матеріальну шкоду у розмірі 35 692 грн. 33 коп.; суму збитків, не відшкодовану моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. Судові витрати покласти на відповідачів. Представник відповідача [PERSON] товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» у судове засідання не з'явився, відповідно до заперечень на позовну заяву представник [PERSON] товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, вважаючи, що у даній дорожньо-транспортній пригоди винен саме позивач [PERSON] Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 2012 року приблизно 10 годині у м. Дніпропетровську, по вулиці Серова з боку пр. Пушкіна рухався автомобіль марки «ВАЗ-21150» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який на регульованому перехресті з вулицею Комсомольською, при виконанні повороту ліворуч, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], (керував автомобілем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]), який рухався через дане перехрестя по рівнозначній дорозі, по зустрічному напрямку прямо. Автомобіль марки «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER] здійснив зіткнення з автомобілем марки «Шевроле» державний номерний знак [NUMBER], яким керував водій [PERSON], та рухався позаду нього в попутному з ним напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, нанесені матеріальні збитки, водії [PERSON], [PERSON], а також пасажир [PERSON] отримали тілесні ушкодження. Дане ДТП сталося з вини [PERSON], водія автомобіля «ВАЗ-21150» державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 24 жовтня 2012 року про визнання [PERSON] винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 400 грн. Вказана постанову суду ніким не оскаржувала та набрала законної сили. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2012 року, та є обставиною, що не підлягає доказуванню при розгляді цивільної справи. Власником автомобіля марки «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Однак, позивач [PERSON] та представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні просили суд звернути увагу на те, що автомобіль марки «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER], хоча і зареєстрований за [PERSON], але в силу ст. 60 Сімейного кодексу України перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а тому заподіяна шкода повинна відшкодовуватися обом позивачам у рівних частках (копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.06.1990 р. додана до позовної заяви). Матеріальна шкода заподіяна [PERSON] та [PERSON] відповідно до висновку судового експерта Цаберябого В.М. №039/12 від 05.10.2012 року складає 83 292 грн. 33 коп. Вартість проведення висновку відповідно до квитанції №823478 становить 600 грн. Крім того позивачі [PERSON] та [PERSON] були вимушені скористатися послугами автомобільного вантажного транспорту для евакуації пошкодженого в результаті ДТП автомобіля, вартість послуг склала 800 грн. (копія свідоцтва про державну реєстрацію транспортера, копія свідоцтва про сплату єдиного податку транспортера, копія квитанції на суму 800 грн. надано до позовної заяви). Таким чином, загальна сума завданих матеріальних збитків майну складає 84 692 грн. 33 коп. Також, матеріальна шкода складається зі шкоди заподіяній здоров'ю позивачу [PERSON], який в результаті ДТП отримав значні тілесні ушкодження у вигляді ЧМТ, струсу мозку, забою грудної клітки та передпліччя, внаслідок чого втратив працездатність на 2 тижні, які перебував в Міській клінічній лікарні №16. Згідно наданих суду доказів сума понесених збитків для відновлення здоров'я позивача [PERSON] склала 1 117 грн. 94 коп. Як пояснили позивач [PERSON] та представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні, велика кількість квитанцій та чеків, у тому числі на придбання продуктів харчування необхідних для кращого відновлення стану організму, не збереглись з підстав вигорання та старіння самих чеків. Відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АВ/4857551від 17.07.2012 року автомобіль [PERSON] був застрахований з 18.07.2012 р. по 17.07.2013 р. [PERSON] ліміт відшкодування за шкоду заподіяну життю і здоров'ю складає 100 000 грн. за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн. франшиза 1 000 грн. П. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодування шкоди, заподіяної третій особі» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 07 грудня 2012 року з метою отримання страхового відшкодування [PERSON] звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування (за шкоду життю та здоров'ю) до генерального директора СТзДВ «Гарантія». 31 жовтня 2012 року Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» направило на адресу позивачів пропозицію з угодою по визначенню залишкової вартості транспортного засобу «Volkswagen Passat» державний номерний знак [NUMBER]. 10 березня 2013 року Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» та [PERSON] підписали вищезазначену угоду, якою погодили, що транспортний засіб Volkswagen Passa, державний знак [NUMBER], номер кузова -[NUMBER] (далі - ТЗ), пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 27 вересня 2012 року у місті Дніпропетровську по вул. Сєрова, не визнається фізично знищеним та його залишкова вартість становить 11 300 грн. Відповідно до положень п.30.2 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки сторони погодили, що транспортний засіб не є знищеним, то страхове відшкодування відбувається за приписами ст. 29 вищенаведеного Закону, а саме, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також втрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. 22 липня 2013 року Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» частково виконало свої зобов'язання та перерахував на рахунок позивачів суму 23 086 грн. 17 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» повинно відшкодувати позивачам вартість відновлювального в рамках визначеного страхового ліміту у 50 000 грн. Тобто оскільки сума відновлювального ремонту перевищує страховий ліміт Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» повинно сплатити страховий в повному обсязі за винятком франшизи - 49 000.00 грн - 23 086,17 грн = 25 913,83 грн., та 1 117,94 грн. на відшкодування збитків спричинених здоров'ю позивача [PERSON] Як пояснили позивач [PERSON] та представник позивачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні на протязі усього часу з моменту ДТП до теперішнього часу вони неодноразово зверталися до [PERSON] товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» за отриманням страхового відшкодування, але Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» постійно уникало відповіді, та не надавало інформації щодо визначення страхового відшкодування та дати проведення виплати. 11 червня 2013 року позивачі направили до [PERSON] товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» претензію з вимогою повідомити їх про суму та дату виплати страхового відшкодування, на яку отримали лист із посилання на помилковість даних наданих [PERSON] товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія». Позивачі підготували та направили [PERSON] товариству з додатковою відповідальністю «Гарантія» усі необхідні документи, які були вказані в листі від 16 червня 2013 року, проте на даний час Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» продовжує ухилятися від виплати страхового відшкодування. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, [PERSON] повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, а саме, 84 692,33 грн. - 49 000,00 грн. = 35 692,33 грн. Згідно з п.4 Постанови пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Згідно ч. 1, ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2, ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Враховуючи вищевказані обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з [PERSON] товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» на користь [PERSON], [PERSON], суму збитків, не відшкодовану матеріальну шкоду у розмірі 25 913 грн. 83 коп.; суму збитків, не відшкодовану матеріальну шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 1 117 грн. 94 коп.; суму збитків, не відшкодовану моральну шкоду у розмірі 1 500 грн.; та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] суму збитків, не відшкодовану матеріальну шкоду у розмірі 35 692 грн. 33 коп. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у цій частині виходячи з наступного. Так, згідно ч.1 ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п.1 та п.2 ч.2 ст. 23 Цивільного Кодексу України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч.4 ст. 23 Цивільного Кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Фізична особа, діями якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч.1 ст. 276 Цивільного Кодексу України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч.2 ст. 276 Цивільного Кодексу України). Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 Цивільного Кодексу України). Частиною 1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», із змінами внесеними постановою ПВСУ № 5 від 25.05.2001р. - спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень. У даному випадку були порушені права позивачів, як власників, які закріплені в ст. 41 Конституції України (кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути незаконно позбавлений права користування). Суд приходить до висновку про наявність у позивачів на протязі тривалого періоду часу моральних переживань в зв'язку з ушкодженням їх автомобіля з вини [PERSON]. Сама дорожньо-транспортна пригода, та її наслідки викликали нервово-емоційний стрес у позивачів, порушили їх устаткований спосіб життя з причини значного механічного пошкодження мого автомобіля. Всі ці обставини негативно сказались на моральному стані позивачів. Так, позивачка [PERSON] перебувала з 29.05.2012 р. по 12.06.2012 р. на лікуванні у відділенні спінальної нейрохірургії ОБМ, та з 13.06.2012 р. по 23.06.2012 р. у неврологічному відділені СМСЧ-6, зазнала величезних душевних страждань, які у значній мірі вплинули на її стан здоров'я. Крім того, позивачка [PERSON] зазнала душевних переживань у зв'язку із пошкодженням автомобіля, на який вона разом із чоловіком дуже великий час збирали кошти, і який вони підтримували у бездоганному стані. Всі ці обставини також спричинили для неї велику шкоду, яка вплинула на її фізичний та психологічний стан. Беручи до уваги приписи ЦК України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується також моральна шкода. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 % ліміту, визначеного вищезазначеним Законом. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яку має бути відшкодовано страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Однак,

Outcome: partial