Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 13.07.2017 року звернулися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП, а саме, просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 361 483,50 грн., у відшкодування завданої матеріальної шкоди, кошти у сумі 5 000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, та судовий збір у розмірі 3 664,84 грн. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що позивачка [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER], а позивач [PERSON] є її чоловіком, який під час ДТП керував зазначеним автомобілем. 25.11.2015 року о 00 год.15 хв. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки Toyota Camry, д.н.з.[NUMBER], в м. Одесі по вулиці Люстдорфська дорога, 166, на дорозі з двостороннім рухом, здійснив виїзд на зустрічну смугу, внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем Nissan Rouge д.н.з.[NUMBER], під керуванням позивача [PERSON], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно матеріалів адміністративної справи УПП у м. Одеса дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON]. Вина водія [PERSON] підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 28.04.2016 року, схемою місця ДТП та поясненнями учасників ДТП та свідків пригоди. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2017 року провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, закрито у зв'язку з закінчення строків накладення адміністративного стягнення. Постановою апеляційного суду Одеської області від 24.05.2017 року постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2017 року залишено без змін. Але, зазначеними постановами [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. При зіткненні автомобіль Nissan Rouge, д.н.з. [NUMBER], отримав значні технічні ушкодження. Позивачка вважає, що [PERSON], як керувальник джерела підвищеної небезпеки транспортного засобу марки Toyota Camry, д.н.з.[NUMBER], повинен відшкодувати на її користь витрати, які завдані її майну внаслідок ДТП з вини правопорушника [PERSON]. Також позивачка [PERSON] в позовній заяві зазначила, що запропонувала відповідачу вирішити питання щодо відшкодування вартості відновленого ремонту її автомобіля, але останній відмовився, у зв'язку з чим вона зі своїм чоловіком, були змушені звернутися до суду з зазначеним позовом. Також, позивачка посилалась на те, що внаслідок пошкодження її автомобіля не змогла пересуватися за допомогою власного автомобіля, що призвело до втрати багатьох справ, а саме вона втратила свій заробіток, який вона заробляє за допомогою авто, оскільки її робота пов'язана з постійним пересуванням по місту; вона не змогла пересуватись до лікарні зі своєю грудною дитиною, яка на той час захворіла інфекційною хворобою. Вона була обмежена у своїх правах та як єдиний годувальник в сім'ї втратила свій постійний заробіток, у результаті чого нервувала та сильно переживала. Розмір своїх душевних страждань та страждань своєї родини позивачка оцінює у сумі 5000 грн.. Справа була розподілена до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Нікітіної С.Й.. У зв'язку з рішенням Вищої Ради Правосуддя від 22.08.2017 року №2503/0/15-17 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду м. Одеси було вирішено питання про повторний авторозподіл даної справи. Після авторозподілу вказана справа надійшла в провадження судді Домусчі Л.В. та ухвалою від 12.10.2017 року її прийнято до провадження з призначенням попереднього судового засідання на 07.11.2017 року. Розгляд справи, призначений на 07.11.2017 року, був відкладений на 17.01.2018 року, та визнано явку позивачів обов'язковою у зв'язку з наявністю заяви позивачів від 06.10.2017 року про залишення позову без розгляду. У зв'язку із Законом України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII Цивільно-процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року та ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. від 21.12.17 року зазначену справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. У підготовче судове засідання 17.01.2018 року сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справ. Ухвалою суду від 17.01.2018 року закрито підготовче засідання по справі за та призначено до судового розгляду по суті на 06.03.2018 року. У судове засідання призначене на 06.03.2018 року з'явилася позивачка та представник позивачів - [PERSON], позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, справу слухати за відсутністю відповідача. Щодо заяви про залишення позову без розгляду, наданої до суду 06.03.2018 року від їх імені, позивачка [PERSON] пояснила, що ні вона, ні її чоловік, [PERSON], таку заяву не підписували та до суду не подавали. Слухання справи було відкладено на 26.04.2018 року. У судове засідання призначене на 26.04.2018 року з'явився представник позивачів [PERSON], просив слухати справу за відсутністю позивачів, надав пояснення по справі, в яких зазначив, що 25.11.2015 року о 00 год.15 хв. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки Toyota Camry, д.н.з.[NUMBER], в м. Одесі по вулиці Люстдорфська дорога, 166, на дорозі з двостороннім рухом, здійснив виїзд на зустрічну смугу, внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем Nissan Rouge д.н.з.[NUMBER], під керуванням позивача [PERSON], у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою суду від 10.04.2017 року та постановою апеляційного суду Одеської області від 24.05.2017 року встановлено, що ДТП сталося з вини водія транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з.[NUMBER], [PERSON] в результаті чого було пошкоджено автомобіль [NUMBER], який належить позивачці [PERSON]. Просив позовні вимоги позивачів задовольнити. По справі було оголошено перерву до 24.05.2018 року. У судове засідання призначене на 24.05.2018 року з'явився представник позивачів [PERSON], відповідач [PERSON] та його представник [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявив клопотання щодо долучення до матеріалів справи відзиву на позовну заяву та пояснив, що він тільки 21.05.2018 року ознайомився з матеріалами справи, у зв'язку з тим, що був у відрядженні, а потім на лікарняному, та не мав можливості прийти до суду та надати відзив. Представник відповідача [PERSON] клопотання [PERSON] підтримав, просив прийняти відзив. Згідно відзиву на позов, відповідач посилався на те, що згідно висновку №4079 від 17.10.2016 року експертного авто технічного дослідження обставин зіткнення автомобілів «Тойота», р.н. [NUMBER], і «Ніссан», р.н.[NUMBER], проведеним Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз МЮУ, встановлено: - належні дії водія автомобіля «Тойота», р.н. [NUMBER], в умовах пригоди формально регламентувалися вимогами пункту 12.3 ПДР, що передбачають необхідність зниження швидкості; водій автомобіля «Тойота», р.н. [NUMBER], не мав технічної можливості уникнути зіткнення та з моменту початку маневрування автомобіля «Ніссан», р.н. [NUMBER], був поставлений у аварійну обстановку; - в умовах події належні дії водія автомобіля «Ніссан», р.н. [NUMBER], регламентувалися вимогами пункту 10.1 ПДР, які передбачають необхідність перед будь-яким маневруванням упевнитись в його безпеці; в умовах пригоди водій автомобіля «Ніссан», р.н. [NUMBER], належним чином виконання вимог пункту 10.1 ПДР мав технічну можливість уникнути зіткнення; - дії водія автомобілю «Ніссан», р.н. [NUMBER], які не відповідали вимогам пункту 10.1 ПДР, знаходяться в прямому причинному зв'язку із настанням зіткнення. Посилався на те, що водій автомобілю «Ніссан» [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився в стані алкогольного сп'яніння та постановою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.01.2016 року визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. У відзиві також посилався на те,що позивачі, не пред'являючи вимоги до страхової компанії, звертаються з відповідним позовом одразу ж до нього, хоча ст. 1194 ЦК України передбачено, що винна особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Заперечував щодо суми матеріальної шкоди, заявленої позивачкою. Вказував, що доказів на підтвердження вартості знищеного автомобіля матеріали цивільної справи не містять: якщо розмір вартості пошкодженого в результаті ДТП автомобіля позивача [PERSON] станом «до ДТП» є, то розміру вартості цього транспортного засобу «після ДТП» у матеріалах справи взагалі не має. Стверджував, що автомобіль після ДТП мав певну, достатньо значну вартість, що вбачається із представлених самими позивачами фотододатків до висновку № 53/-16 від 12.03.2016 (звіту, копія якого додана позивачами [PERSON] та [PERSON] до позову), з яких видно, що в цього автомобіля в результаті ДТП пошкоджена лише ліва передня частина, а майже все решта - перебуває в робочому стані і не зазнало пошкоджень. Тобто основні вузли і агрегати (двигун, шасі, колеса, тощо) автомобіля були в працюючому стані, відтак мали відповідну ринкову вартість, що узгоджується із даними звіту № № 53/-16 про пошкодження і їх характер (відтак решта агрегатів, не були пошкодженими, а пошкодження окремих частин не виключають їх придатність). Заперечував щодо звіту наданого позивачами на обґрунтування своїх вимог. Також представник відповідача просив долучити до матеріалів справи письмові докази, а саме: - витяг з реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України, в якому відсутні відомості про те, що [PERSON] є судовим експертом; - копію висновку №4079 експертного автотехнічного дослідження обставин зіткнення автомобілів ОНДІСЕ від 17.10.2016 року, який був в рамках адміністративного провадження; - копію постанови Овідіопольського районного суду м. Одеси від 13.01.2016 року, якою позивача [PERSON] визнано винним у скоєнні ним правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, з якої вбачається, що під час дорожньо-транспортної пригоди 25.11.2015 року, водій автомобіля [NUMBER], [PERSON] знаходився в стані алкогольного сп'яніння; - копію полісу №АІ/5528019 від 01.03.2015 року ПАТ СК «Скайд». Представник позивачів [PERSON] щодо зазначеного клопотання пояснив, що всі ці докази надавалися в рамках адміністративної справи і судом була надана оцінка, а щодо реєстру атестованих судових експертів пояснив, що [PERSON] є оцінювачем, а не судовим експертом, та вважає, що цей доказ немає відношення до предмету спору. Суд задовольнив клопотання частково: прийняв відзив на позов та в якості доказів долучив до матеріалів справи додатки до нього, а саме: копію страхового полісу, копію постанови Овідіопольського райсуду м. Одеси від 13.01.2016 року, копію повідомлення до страхової компанії та роздруківку з сайту, та відмовив у приєднанні до матеріалів справи як доказ копію висновку №4079 експертного автотехнічного дослідження обставин зіткнення автомобілів, оскільки пропущені строки, та крім того цей доказ не стосується предмету позову. По справі оголошено перерву до 30.05.2018 року. Також представником позивачів [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що вина відповідача доведена постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2017 року та постановою апеляційного суду Одеської області від 24.05.2017 року, зазначив, що це деліктні правовідносини, і це право позивачів звернутися до суду з позовом до відповідача, а не до страхової компанії. Просив позов задовольнити У судове засідання призначене на 30.05.2018 року з'явився представник позивачів [PERSON], відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] Ухвалою суду від 30.05.2018 року судовий розгляд цивільної справи за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - поновлено, продовжено слухання справи по суті, по справі оголошено перерву до 22.06.18 року. У судове засідання призначене на 22.06.2018 року з'явився представник позивачів - [PERSON], який позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити з урахуванням усіх пояснень, наданих ним у минулих судових засіданнях. Відповідач у судовому засіданні відмовився надавати пояснення по суті спору, посилаючись на відсутність його захисника, просив відкласти розгляд справи. Суд з урахування положень ст. 223 ЦПК України, розумних строків розгляду справи, зважаючи на належне сповіщення представника відповідача та відсутність з його боку належних та допустимих доказів щодо поважності неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу за відсутності представника відповідача. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER], а позивач [PERSON] є її чоловіком, який під час ДТП керував зазначеним автомобілем. 25.11.2015 року о 00 год.15 хв. відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки Toyota Camry, д.н.з.[NUMBER], в м. Одесі по вулиці Люстдорфська дорога, 166, на дорозі з двостороннім рухом, здійснив виїзд на зустрічну смугу, внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем Nissan Rouge д.н.з.[NUMBER], під керуванням позивача [PERSON], в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2017 року та постановою апеляційного суду Одеської області від 24.05.2017 року, [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При зіткненні автомобіль [NUMBER], отримав значні технічні ушкодження. Згідно Звіту про визначення розміру матеріальних збитків №53/2-16 від 12.03.2016 року, наданого позивачем, вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON] складає 361 483,50 грн.. При цьому на спростування зазначеного розміру матеріальної шкоди відповідачем не було надано належних та допустимих доказів. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Доводи відповідача про те, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована, а тому саме страховик повинен відшкодувати завдану шкоду, є безпідставними, оскільки особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Аналогічні положення викладені у постанові ВСУ від 14.02.2018 року у справі № 344/10730/15-ц. Згідно пояснень, позивачі намагалися вирішити з відповідачем питання щодо відшкодування збитків позасудовим шляхом, або хоча б звернутися до ПАТ «СК «Скайд», де застраховано автомобіль [PERSON], але жодним чином вирішити це мирним шляхом не вдалося у зв'язку з чим вони були змушені звернутися до суду з зазначеним позовом. Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК, крім того, відповідні роз'яснення надано в постанові Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6, відповідно до яких при визначенні розміру шкоди враховується розмір майнової шкоди, спричиненої майну або особистим немайновим правам потерпілого. Під шкодою, що має бути відшкодована, розуміють або зменшення блага потерпілого внаслідок порушення його матеріальних прав або зниження нематеріальних благ (рівня життя, здоров'я тощо). У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, детально регламентовано ст.30 закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV (із відповідними змінами). Уважається, що положення цієї норми на підставі ст.8 ЦК можуть застосовуватися при відшкодуванні шкоди не лише страховиком, а й іншими особами, які несуть відповідальність за її заподіяння. Судом встановлено, що згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 12.03.2016 року №53/2-16, проведеного експертом СОД ФОП [PERSON] на замовлення позивачки, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Ніссан», д.н.з. [NUMBER], становить 361 483 грн. 50 коп., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 604 034,74 грн.., а ринкова вартість автомобіля становить 361 483 грн. 50 коп.. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно цивільного процесуального законодавства, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. За змістом наведених правових норм доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Зазначена правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 23.05.2018 року по справі № 192/2761/14. Суд вбачає, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом щодо спростування висновку, наданого позивачем, не спростував розмір завданої шкоди та клопотань з приводу призначення відповідної судової експертизи суду не подавав. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що стороною відповідача не спростовано факт завдання позивачу майнової шкоди унаслідок зіткнення 25.11.2015 року з вини відповідача транспортних засобів, не спростовано розмір матеріальної шкоди, пред'явлений позивачем до стягнення. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). З огляду на викладені обставин, суд задовольняє вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на її користь завданої матеріальної шкоди у розмірі 361 483, 50 грн. (триста шістдесят одну тисячу чотириста вісімдесят три гривень 50 копійок). Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до норми ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті . За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд не приймає посилання позивачки на стресовий стан здоров'я, порушення нормального способу життя, сильні переживання, у зв'язку з відсутністю належних доказів у підтвердження зазначеного. У зв'язку із вищевикладеним суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000 грн. у повному обсязі. Крім того, за розглядом справи не встановлено порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача [PERSON], тому суд не вбачає, у чому саме полягають захисту його права. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч 1-3,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню також судовий збір у розмірі 3 614, 84 грн. (три тисячі шістсот чотирнадцять гривень 84 копійок). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial