Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~ Позивачі, звернувшись до суду із даним позовом посилаються на те, що їм на праві спільної часткової власності належить будинковолодіння, розташоване за адресою: вул. Гончара, 8 б, м. Коломия. На даний час у вказаному будинку зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Протягом тривалого часу сімя [PERSON] фактично не проживає в спірному житлі, не виконує обовязків, повязаних з утриманням житла та не бажає добровільно знятися з реєстрації, що створює незручності та обмежує їх, позивачів, право на вільне розпорядження приватною власністю, а тому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком № 8 б, що знаходиться по вул. Гончара в м. Коломия, Івано-Франківської області. Відповідачі в судовому засіданні заперечили проти позову та просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог. [PERSON] вказав, що не погоджується з умовами мирової угоди і вважає, що між ним і позивачами і далі існують майнові претензії, які слід вирішувати перш ніж визнавати їх такими, що втратили право на проживання у будинку позивачів. [PERSON] та [PERSON] вказали, що їм потрібний певний час для вирішення можливості реєстрації у іншому місці. Також звернули увагу суду на укладення мирової угоди без їх участі. [PERSON] зазначила, що вона з неповнолітньою дитиною не може знятися з реєстрації за адресою: вул. Гончара, 8 б, м. Коломия, так як їх власний будинок, який знаходиться по вул. Гетьманській, 39 а в м. Коломиї, перебуває у заставі відповідно до іпотечного договору, що унеможливлює реєстрацію за місцем фактичного проживання. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи із наступного. Як видно із досліджених письмових доказів, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, у співвідношенні відповідно 61/100 частка та 39/100 частки, належить будинковолодіння по вул. Гончара, 8 б, м. Коломия, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 23 грудня 2003 року і 22 січня 2002 року та копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відповідно від 05 лютого 2014 року і 17 лютого 2014 року. 12 травня 2005 року між [PERSON] і [PERSON] та [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу вказаного будинку посвідчений приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № Д-399, згідно якого перші двоє як власники відчужили будинок на користь [PERSON]. Пізніше позивачі звернулися до Коломийського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним даного договору купівлі-продажу та Державного акту на право власності на земельну ділянку. 13 листопада 2013 року [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], які діяли від свого імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей було укладено мирову угоду, яка 14 листопада 2013 року визнана судом. Згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду від 14 листопада 2013 року про визнання мирової угоди вищезазначений договір як і Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0983 га серії ЯМ № 640142, виданий [PERSON] на підставі рішення Коломийської міської ради № 1976 від 25 жовтня 2005 року, визнано недійсним. В порядку реституції позивачам повернуто у власність вищевказане будинковолодіння та земельну ділянку, які розташовані по вулиці Гончара 8 б в м. Коломия, Івано-Франківської області, у таких пропорціях: [PERSON] 39/100 частин, [PERSON] 61/100 частини. За дітьми відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та внуком [PERSON], збереглося право проживання у вказаному будинку протягом трьох років з дня підписання мирової угоди. Станом на 06 лютого 2017 року відповідачі залишаються зареєстрованими за зазначеною адресою, що підтверджується повідомленням відділу адресно-довідкової роботи Управління державної міграційної служби в Івано-Франківській області, хоча з моменту підписання та затвердження мирової угоди пройшло більше трьох років. Відповідачі, фактично проживають по вул. Гетьманській, у спірному будинку ніколи не проживали, в тому числі і на момент укладення мирової угоди, строк їх проживання, визначений мировою угодою, закінчився, їх особистих речей в помешканні немає, ними не виконуються обовязки по утриманню житла, не сплачуються комунальні платежі і добровільно з нього виписатися не бажають. Реєстрація [PERSON] у спірному житловому будинку порушує право позивачів, як власників житла, розпоряджатися своїм майном в повному обсязі. Статтею 55 Конституції України\~встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У статті 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказані норми передбачають усунення будь-яких порушень права власності. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно\~ст. 405 ч. 2 ЦК України\~член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що реєстрація відповідачів у будинку є перешкодою власникам у повному здійсненні права власності і констатує за даних обставин порушення їх прав, що підлягають захисту шляхом визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком. З матеріалів справи вбачається, що тільки [PERSON] при подачі даного позову було сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн. [PERSON] при звернені до суду судовий збір не сплачував, хоча згідно п. 6 ст. 6 Закону України Про судовий збір, у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. Коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених ст. 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з повнолітніх відповідачів у солідарному порядку необхідно стягнути на користь [PERSON] суму сплаченого нею судового збору, та 551,20 грн. судового збору в дохід держави. На підставі наведеного та ст.ст.\~316-317,\~319,\~346\~391,\~405 ЦК України, ст. 6 Закону України Про судовий збір,

Outcome: approved