Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позові зазначила, що вона з відповідачем починаючи з 2002 року перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. В період сумісного проживання у цивільному шлюбі у них народилась дитина - дочка [PERSON] , [INFO] . На теперішній час стосунки між сторонами припинені, з 2014 року вони фактично розірвали будь-які стосунки, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, дитина знаходяться на утриманні позивачки. Відповідач не приймає належної участі в утриманні дочки, починаючи з 2017 року в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає зовсім, в її вихованні участі не приймає, інформацію про своє місце проживання та доходи приховує. Позивачка працює, однак її заробітку не вистачає на утримання себе та неповнолітньої дитини, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову і до повноліття дитини. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Позивачка до початку судового засідання надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно згідно вимог законодавства, відзив на позов не надав, із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Згідно матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] починаючи з 2002 року перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. В період сумісного проживання у цивільному шлюбі у сторін народилась дитина дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим (повторно) 27.02.2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції серія [NUMBER] , в якому батьком дитини вказаний відповідач [PERSON] (а.с.8). Сімейне життя сторін не склалось, тому на теперішній час сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а.с.11,12). Позивачка працює, однак її заробітної плати не вистачає на утримання себе та дочки. Відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає, своє місце роботи та доходи від позивачки приховує. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідност.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року складає - 2027 гривень, та буде складати з 1 липня 2019 року - 2118 гривень, а з 1 грудня 2019 року - 2218 гривень. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи інтереси дитини та матеріальний стан сторін, забезпечуючи надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19.06.2019 року і до повноліття дитини. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів.

Outcome: approved