Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на навчання повнолітньої дитини, та коштів на утримання неповнолітньої дитини. В позові зазначила, що 06.06.1998р. між ними з відповідачем було укладено шлюб, в якому [INFO] у них народився син [PERSON] , а [INFO] народився молодший син [PERSON] . 26 серпня 2015 року шлюб сторін було розірвано, з цього часу діти проживають з позивачкою та перебувають на їх повному утриманні. На теперішній час, починаючи з 01.09.2016р. син сторін на\-вчається у «Запорізькому металургійному коледжі Запорізького національного університету» на денній формі навчання, платна форма, будь-якого джерела доходів не має, перебуває на утриманні матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання синів взагалі не надає, хоча є працездатною людина, не є інвалідом, зобов`язаний та має матеріальну можливість утримувати своїх дітей, які потребують матеріальної допомоги бать\-ка. Тому позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на навчання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу, починаючи з дня подачі позову і до закінчення си\-ном навчання - 30 червня 2020 року, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, а також аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін Позивачка в судове засідання не з`явилася, до судового розгляду подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягає. Третя особа по справі в судове засідання не з`явився, до судового розгляду подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце слухання справи був повідомлений вчасно рекомендованою кореспонденцією, відзив на позов суду не надав, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/4897/15-ц від 26.08.2015 року (а.с.8). Під час перебування у шлюбі, [INFO] у них народився син [PERSON] , а [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5,6). Діти проживають з позивачкою та перебувають на її повному утриманні (а.с.30,32) На теперішній час, третя особа по справі - [PERSON] , починаючи з 01.09.2016 року навчається в «Запорізькому металургійному коледжі Запорізького національного університету», є студентом 4 курсу, строк навчання - до 29.06.2020р. (а.с.29) Відповідно до Довідки за вих. № 233 від 09.09.2019 року позивачка [PERSON] працює в ТОВ «Інтертоп Україна» на посаді продавця-консультанта магазину «ЕККО-1» м. Запоріжжя та відповідно Довідки № 00162-19В від 10.09.2019р. отримує заробітну плату (а.с.33), якої не вистачає на утримання себе та двох дітей, один з яки є студентом платної форми навчання. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В силу роз`яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України обов`язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов`язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. Також, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідност.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 років до 18 років з 1 січня 2019 року складає - 2027 гривень, та буде складати з 1 липня 2019 року - 2118 гривень, а з 1 грудня 2019 року - 2218 гривень. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи інтереси дитини та матеріальний стан сторін, забезпечуючи надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом шляхом стягнення з [PERSON] аліментів на користь позивачки [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 01.03.2019 року і до 30.06.2020 на період навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років, а також стягнення з [PERSON] аліментів на користь позивачки [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Оскільки позивачка згідно діючого законодавства звільнена від сплати судового збору, тому сума судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. повинна бути стягнута в дохід держави з відповідача.

Outcome: approved