Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Оскоріп Я.М. пред`явила до суду позов до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , Тернопільська районна державна нотаріальна контора, у якому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/7 частину житлового будинку, загальною площею 129,2 кв.м., житловою площею 96,1 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/7 частину житлового будинку [ADDRESS] , як за членом колгоспного двору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла матір позивачки [PERSON] - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй 1/7 частину житлового будинку, загальною площею 129,2 кв.м., житловою площею 96,1 кв.м., з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, що знаходиться по [ADDRESS] . Вказане будинковолодіння станом на 01 липня 1990 року відносилося до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була - [PERSON] та членами двору були: [PERSON] - син; [PERSON] - Дочка; [PERSON] ; [PERSON] - внучка; [PERSON] - внучка; [PERSON] - внучка. Спадкоємцями першої черги за законом після померлої [PERSON] , які прийняли спадщину є її дочка - позивачка [PERSON] та відповідачка - [PERSON] . Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. 14 березня 2018 року між спадкоємцями померлої [PERSON] - позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна, за умовами якого до [PERSON] переходить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,4223 га, а до [PERSON] переходить 1/7 частка житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] . Однак звернувшись у нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] , постановою нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. За вказаних обставин, позивачка позбавлена можливості у нотаріальному порядку оформити право власності на спадкове майно, у зв`язку із чим просить позов задовольнити, визнавши за нею право власності на належну померлій 1/7 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. Крім цього, позивачка позбавлена можливості розпоряджатися 1/7 часткою житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , яка належить їй як члену колгоспного двору, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували її право власності на вказану 1/7 частку. З цих підстав зазначає, що позивачка позбавлена в інший спосіб, окрім як звернення до суду із вказаним позовом, захистити свої порушені права. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, однак її представник - адвокат Оскоріп Я.М. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Відповідачка [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позовні вимоги визнає та не заперечує щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Від відповідачки [PERSON] надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги визнала та не заперечила щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, однак, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги визнав та не заперечив щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій не заперечив щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності представник нотаріальної контори. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: Згідно Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №1182, виданого 17 вересня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро, будинковолодіння [ADDRESS] рахується за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до Виписки з по господарської книги виданої Байковецькою сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області 10 грудня 2020 року за №634, жилий будинок з належними до нього будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , станом на 15 квітня 1991 року - двір колгоспника, головою якого була [PERSON] та членами двору були: [PERSON] - син; [PERSON] - дочка; [PERSON] - зять; [PERSON] - внучка; [PERSON] - внучка; [PERSON] - внучка. Як установлено у судовому засіданні, [INFO] померла голова колгоспного двору - [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2012 року, ухваленим у цивільній справі №1915/6150/2012, визнано за [PERSON] право власності на 1/7 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , про що складено актовий запис №61 Виконавчого комітету Байковецької сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, яким 01 серпня 2017 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до Інформаційної довідки №1350 виданої 21 жовтня 2020 року Тернопільським госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності. Державна реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. Згідно довідки №622, виданої 09 грудня 2020 року Байковецькою сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області, на день смерті [PERSON] , разом із нею по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] - чоловік, [PERSON] - брат, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онук, [PERSON] - внучка. Родинні відносини між позивачкою [PERSON] та її матір`ю [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 квітня 1978 року Байковецькою сільською радою, Тернопільського району, Тернопільської області, у якому батьками [PERSON] , [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] . Із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00019739752 від 13 березня 2018 року слідує, що [PERSON] 13 травня 1997 року вступила у зареєстрований шлюб із [PERSON] , змінивши прізвище на [PERSON] . 25 липня 2003 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . 22 жовтня 2003 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] , змінивши прізвище на [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 22 жовтня 2003 року Виконкомом Байковецької сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області. Як убачається із наданих на запит суду копії матеріалів спадкової справи №15/2018, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлої [PERSON] , у нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини за законом після померлої [PERSON] звернулися позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] . При цьому, чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] подав у нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини. 14 березня 2018 року між спадкоємцями померлої [PERSON] - позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна, за умовами якого до [PERSON] переходить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,4223 га, а до [PERSON] переходить 1/7 частка житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. та зареєстровано у реєстрі за №149. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 листопада 2020 року за №1812/02-31, нотаріусом відмовлено позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю за померлою [PERSON] державної реєстрації права власності на житловий будинок. Як убачається із технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] , загальна площа житлового будинку становить 129,2 кв.м., житлова площа 96,1 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір». Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади / публічних актів /, що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів / далі - Вказівки /, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР /далі - Держкомстат СРСР / від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства /сім`ї/. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] була [PERSON] , членами двору були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/7 частині житлового будинку. Відповідно до ст. 1216-1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом установлено, що за життя [PERSON] не було складено заповітного розпорядження, відтак, у даному випадку має місце спадкування за законом. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після померлої [PERSON] , оскільки є її дочкою. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/7 частину житлового будинку [ADDRESS] [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , є підставними та підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на 1/7 частину житлового будинку [ADDRESS] , як за членом колгоспного двору, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Із матеріалів справи, вбачається, що жодних правовстановлюючих документів на належну позивачці 1/7 частку житлового будинку [ADDRESS] , яка належить їй як члену колгоспного двору, позивачка [PERSON] не має, та не може виготовити без звернення до суду, оскільки порядок оформлення права власності на колгоспний двір законодавством не передбачено. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права. При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, права позивачки [PERSON] як члена колгоспного двору, підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за нею права власності на вказане майно, оскільки в інший спосіб позивачка позбавлена можливості захистити свої порушені права. За вказаних обставин, суд, дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved