Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Котис В.Я. пред`явила до суду позов до відповідача Акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Ярощук В.Ю., приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області - Мелих А.І., у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №83, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. 17 січня 2015 року, яким запропоновано звернути стягнення на двохкімнатну квартиру [ADDRESS] та належить [PERSON] для задоволення вимог АТ «Дельта Банк» у розмірі 490722,87 гривень. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 травня 2020 року задоволено позов [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Котис Володимир Ярославович до Акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Ярощук Вікторія Юріївна, приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області - Мелих Анатолій Іванович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 04 червня 2020 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Котис Володимира Ярославовича надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13500 гривень. В обґрунтування поданої заяви вказує, що позивачкою [PERSON] було сплачено відповідачу витрати за надані послуги професійної правничої допомоги у розмірі 13500 гривень. А тому, вказані витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. У судове засідання сторони не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавали. Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно із п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України, разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно із вимогами ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що була сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) зазначенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із вимогами ч. 3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмету спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. В силу вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Як убачається із матеріалів цивільної справи 01 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір №8 про надання правової допомоги. Згідно долученого представником позивача розрахунку вартості правової допомоги, що є додатком №1 до договору про надання правової допомоги №8 від 01 жовтня 2019 року, при розгляді цивільної справи №607/26510/19 адвокатом Котис В.Я. було надано [PERSON] наступні послуги: вивчення та аналіз матеріалів, що стосуються виконання доручень замовника (кількість витраченого часу - 2 години, вартість послуги - 2000 гривень); вивчення та аналіз судової практики (кількість витраченого часу - 2 години, вартість послуги - 2000 гривень); збір та систематизація доказів (кількість витраченого часу - 2 години, вартість послуги - 2000 гривень); підготовка та написання позовної заяви, заяви про забезпечення позову, запитів, клопотань (кількість витраченого часу - 6 години, вартість послуги - 6000 гривень); підготовка до участі та участь в судових засіданнях, підготовка та подання заяв (кількість витраченого часу - 1,5 години, вартість послуги -1500 гривень). На підтвердження понесених витрат стороною позивача надано Акт приймання-передачі наданих послуг від 01 червня 2020 року та квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 01 червня 2020 року про сплату [PERSON] 13500 гривень відповідно до договору №8 від 01 жовтня 2019 року. Враховуючи те, що судом при ухваленні рішення від 28 травня 2020 року у даній справі питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу, відповідно до ст. 141 ЦПК України не вирішувалось, та з урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, пропорційності таких витрат до предмету спору, значення справи для сторін, беручи до уваги те, що представник позивача - адвокат Котис В.Я. не брав участі у жодному судовому засіданні, виходячи із розумності та співмірності заявлених вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача Акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь позивачки [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial