overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивачка 16.02.2015 р. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.11.1999 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 1886. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].. Зазначила, що з вересня 2014року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на життя, шлюб та сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно ст. 112 ч. 1 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно ст. 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сім'я розпалась остаточно, для її відновлення можливостей немає, сторони сімейних відносин не підтримують з вересня 2014 року і поновлювати їх не збираються, спільне господарство не ведуть, а тому суд вважає за необхідне шлюб між сторонами - розірвати . Позивачу після розірвання шлюбу залишити прізвище - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивачка 16.03.2015 року звернулась у суд з даним позовом. У заяві послалась на те, що 17.09.2005 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання у них народилась дочка: [PERSON], [INFO] Подружні відносини з відповідачем не склалися, оскільки у них різні характери та погляди на життя. Між ними часто виникали сварки та непорозуміння. Відповідач зловживав спиртними напоями. На даний час вони разом не проживають, не підтримують подружніх відносин. Вважає, що подальше перебування в шлюбі є неможливим та просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка у судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій позовні вимоги підтримала. Також просить розглянути справу у її відсутності. Відповідач будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився. Так, 17.04.2015 р. за зареєстрованим місцем проживання відповідача було надіслано копію ухвали про відкриття провадження та матеріали справи із повідомленням про виклик у судове засідання на 05.05.2015 р.. Рекомендований лист із повідомленням про вручення отриманий відповідачем 21.04.2015 р.. Окрім цього, [PERSON] було надіслано повідомлення про виклик в судове засідання на 19.05.2015 р., однак останній до суду не з'явився. Тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.09.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане відділом РАЦС Червоноградського управління юстиції в Львівській області серії [NUMBER] від 17.09.2005 р.. Від спільного проживання у них народилась дочка: [PERSON], [INFO], що підтверджується наявною копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 20.09.2006 р. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного сімейного господарства. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що подальше перебування сторін у шлюбі є неможливе, сім'я розпалась остаточно і шанси її збереження втрачено. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки. Тому, позов є підставним і таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивачка 16.03.2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В своєму позові, посилаючись на виниклі непорозуміння у подружжя з різних питань сімейного життя, різність характерів, відсутність між подружжям взаємопорозуміння та довіри, що і привело до втрати почуття поваги та любові один до одного та явилось причиною розпаду їх сім`ї, яку, на її погляд, поновити неможливо, просить суд їх шлюб, що зареєстрований 12.01.2008 року відділом РАЦСу Новоодеського РУЮ в Миколаївській області за актовим записом № 12, - розірвати. В судове засідання сторони не з'явилися. До суду надійшла письмова заява від позивачки, в якій вона підтримує свої позовні вимоги та просить суд слухати справу у її відсутності. Також, до суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Заява відповідача про визнання позову є добровільною, не суперечить закону, правам та інтересам сторін та третіх осіб, а тому приймається судом. Справа, у відповідності до заяв позивачки, відповідача, розглянута у відсутність сторін на підставі їх заяв та наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку письмового провадження. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 12.01.2008 року. Їх шлюб зареєстровано відділом РАЦСу Новоодеського РУЮ в Миколаївській області, актовий запис № 12. Від спільного проживання подружжя має і виховує двох спільних неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені з жовтня 2014 року, через різність характерів, відсутність між подружжям взаєморозуміння та довіри. Сім'я фактично розпалась та її не поновити, так як відсутня воля подружжя на збереження шлюбу. За таких вищевикладених обставин, із-за відсутності волевиявлення сторін на збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам обох із подружжя, а тому шлюб, на підставі ст.ст.104-105,110-112 СК України, між подружжям слід розірвати. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

Позивачка 16.03.2016 року звернулась у суд з даним позовом, покликаючись на те, що 14.04.2005 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя у них народилось двоє дітей: син [PERSON] та донька [PERSON]. Вказує, що вони з чоловіком не можуть знайти порозуміння, між ними часто виникають конфлікти і суперечки. Шлюб між ними носить формальний характер. Розірвання шлюбу не суперечить її інтересам та інтересам дітей. Тому просить позов задовольнити. Сторони подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачка вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, а відповідач погоджується на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Сторони перебувають у шлюбі з 14.04.2005 року, який зареєстрований відділом РАЦС Червоноградського управління юстиції у Львівської області, актовий запис № 114, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. У шлюбі у сторін [INFO] року народився син [PERSON], та донька [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільного побуту, не підтримують сімейних стосунків, бажають шлюб розірвати. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно, збереження сім'ї не відповідало б їх інтересам. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позов є підставним і таким що підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивачка 16.04.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилася одна дитина дочка [PERSON], [INFO], яка є малолітньою. Відповідач після розірвання шлюбу не надає належного матеріального утримання дитині. Позивачка у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві визнав позов, погодився сплачувати аліменти у користь позивачки на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1500 грн. щомісячно. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народилась дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає належного матеріального утримання дитині. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, урахуванням визнання відповідачем позову, суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 182, 184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивачка 16.04.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина у звязку з продовженням навчання. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що відповідач є батьком її сина [PERSON], [INFO]. Після досягнення повноліття син продовжує навчання в Навчально-науковому інституті мистецтв ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені [PERSON]» на денній формі навчання, у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач жодної матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість. Просила стягувати з відповідача аліменти на користь повнолітнього сина у розмірі ? частини заробітку щомісячно, але не менше половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним 23 років. Позивачка у судове засідання не зявилася, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала, змінивши його, просила стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. Відповідач у судове засідання не зявився, у поданому письмовому відзиві позов визнав частково, вважає, що син є молодим працездатним чоловіком, будь-яких захворювань чи протипоказань до роботи за станом здоровя не має. Тому згідний сплачувати на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання аліменти в сумі 500 грн., просив справу розглянути в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов у зміненому розмірі підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що повнолітній сина сторін [PERSON], [INFO], продовжує навчання в Навчально-науковому інституті мистецтв ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені [PERSON]» на денній формі навчання та у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Він перебуває на утриманні матері. У відповідності з вимогами ст.199 СК України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до вимог ч.1\~ст.182 СК України\~враховує наступні обставини: задовільний стан здоровя та матеріальне становище повнолітнього сина сторін, зокрема те, що він, навчаючись на стаціонарі, не працює і не має жодного доходу; стан здоровя відповідача, що є задовільним, матеріальне становище відповідача, який працює, розмір його доходу невідомий. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивачка 16. 05. 2014 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який 17.01.2006 року було розірвано. Зазначила, що в даний час дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. 29.11.2005 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси відповідача було визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням [ADDRESS]. На даний час місцезнаходження відповідача позивачці не відоме. Вказує, що її син часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування дитини на морі, однак вона не в змозі оформити документи на виїзд дитини, оскільки необхідна на це згода батька. Просить суд надати їй дозвіл на виїзд сина [PERSON], [INFO] за кордон без згоди його батька [PERSON] до повноліття дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Від отримання кореспонденції суду ухилився. Заслухавши позивачку дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Відповідно до вимог ч. 2, 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи виникає з моменту її народження і - припиняється у момент її смерті. Конституція України (ст. 21) зазначає, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Права і свободи людини і громадянина закріплені Конституцією України і не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. А тому суд приходить до висновку, що неповнолітній [PERSON], як громадянин України, має такі ж права, як і всі громадяни України, а його батько, не даючи сину дозвіл на виїзд, фактично обмежує встановлене законом право на вільне пересування та вільний вибір місця проживання. Хоча, відповідно до вимог ст. 33 Конституції України, держава гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. До того ж конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені. Право на свободу пересування в тому числі і неповнолітніх, передбачено і ст. 313 ЦК України. Також суд вважає, що позивач діючи в інтересах неповнолітньої дитини, має право на вивіз її за кордон без згоди батька [PERSON], [INFO], а також оформлення проїзного документа дитині. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивачка 16.05.2014 року звернулась у суд з даним позовом. В заяві послалась на те, що 05 липня 2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання дітей немає. Подружні відносини з відповідачем не склалися, оскільки у них різні характери та погляди на життя. Між ними часто виникають сварки та непорозуміння. На даний час вони разом не проживають не підтримують подружніх відносин. Подальше перебування в шлюбі є неможливим, вона втратила до нього почуття любові та поваги, просить розірвати шлюб з відповідачем, а також просить замінити їй прізвище на дошлюбне. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій позовні вимоги підтримала. Також просить розглянути справу у її відсутності. Відповідач будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2013 року, що стверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 05.07.2013 р. Від спільного проживання у них дітей немає. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з травня 2014 року проживають окремо, не підтримують подружніх відносин. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що подальше перебування сторін в шлюбі неможливе, сім'я розпалась остаточно і шанси її збереження втрачено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки та відповідача. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підставний, ґрунтується на вимогах закону та підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивачка 16.06.2014 р. звернулася до суду з позовом в якому вказала, що з відповідачем вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини Позивач у судове засідання не з'явився про день та час слухання справи повідомлений належно, надала суду заяву з клопотанням слухати справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився про день та час слухання справи повідомлений належно.. Відповідно ст. 225 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини - [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.06.2002 року, виданого відділом реєстрації актів громадського стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно зі ст.181 СК України, рішенням суду, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері чи батька. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має одну неповнолітню дитину, має змогу виплачувати аліменти на утримання дитини. Інших утриманців відповідач не має. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у частковому співвідношенні до його заробітку (доходів) у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивачка 16.06.2014 року звернулася до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути аліменти з 16.06.2014 р. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов необхідно задовольнити. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивачка 16.06.2015 року звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з несумісністю їх характерів та різних поглядів на сімейне життя. Сумісного господарства не ведуть та шлюбні відносини не підтримують тривалий час, підстав та бажання зберегти сімейні відносини немає. В судове засідання позивачка надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень щодо позову не направив. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, враховуючи письмову заяву позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.07.2009 року, від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони з середини 2014 року не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад між подружжям має не тимчасовий характер, а подальше їх спільне проживання у шлюбі та його збереження стало дійсно неможливим, сімейні відносини зруйновані остаточно, оскільки взаємопорозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. На даний час між сторонами майнового спору немає та досягнута згода про утримання дитини. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, т. я. відносини, що склались між подружжям, носять стійкий характер, шлюб між сторонами розпався і його збереження неможливо. При таких обставинах збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню.

Outcome: approved