Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даним позовом та просять визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.12.1986 виконавчим комітетом міської ради їхній сім`ї у кількості чотирьох осіб було видано ордер на вселення в квартиру, де зазначено наймач [PERSON] , члени сім`ї: дружина [PERSON] , 1965 року народження; дочка [PERSON] , 1985 року народження; син [PERSON] , 1986 року народження. В подальшому також у вказаній квартирі був зареєстрований ще один син [PERSON] , 1991 року народження. У 1997 році наймач житлового приміщення [PERSON] помер. На даний час в квартирі залишаються зареєстрованими всі члени сім`ї, окрім вибулого в зв`язку зі смертю [PERSON] , після якого права наймача були оформлені на позивачку Зубер [PERSON] не приватизована та належить до комунальної власності Переяслав-Хмельницької міської ради. Відповідачка [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає більше десяти років створила свою сім`ю та проживає окремо. До спірного помешкання вона не відноситься як до свого постійного місця проживання, не приймає участі в утриманні квартирі, не сплачує комунальні послуги, в добровільному порядку не бажає знятися із реєстрації. Позивачка [PERSON] та представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, проти заочного розгляду справи не заперечують та просять задовольнити позов. [PERSON] пояснила суду, що її дочка [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає вже десять років, з нею не спілкується, однак спілкується з братами, які також зареєстровані в квартирі та проживають там зі своїми сім`ями. Наразі їй відомо, проте недостовірно, що [PERSON] працює в Іспанії та має там смію, по цій причині вона рідко приїздить до них та при цьому не бажає знятись з реєстрації добровільно, що посилює конфлікт в родині. Позивачка вказала, що зняття з реєстрації відповідачки сприятиме тому, що квартиру можна буде приватизувати без її участі, а тому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, щоб в подальшому зняти її з реєстрації на підставі судового рішення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В заяві просив справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв, клопотань на адресу суду від нього не надходило. Третя особа - Переяслав-Хмельницька міська рада Київської області свого представника в судове засідання не направила. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Пояснень, заяв та клопотань на адресу суду не направлено. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином: оголошенням на офіційному вебсайті судової влади України та направленням судових повісток-повідомлень за адресою місця реєстрації, які згідно зворотніх повідомлень вручені адресату. Заяв, клопотань на адресу суду від неї не надходило, відзив на позов не подано. Отже, на час розгляду справи в суді існують умови, передбачені ч.1 ст. 280 та ч.4 ст. 223 ЦПК України для ухвалення заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, судом встановлено наступне. З копії ордеру на жиле приміщення Виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської Ради народних депутатів № 1383 від 05.01.1987 вбачається, що він виданий [PERSON] на підставі рішення виконкому та надає йому право на вселення до трьох кімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] разом з членами його сім`ї: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] (а.с.5). [INFO] у віці 36 років у м. Переяслав-Хмельницькому Київської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 23.09.1997 відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міськвиконкому Київської області (а.с.6). З копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] вбачається, що його виготовлено після смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] . За технічними характеристиками ця квартира розташована на другому поверсі п`ятиповерхового будинку, загальною площею 65,6 кв.м. має три житлові кімнати, кухню, ванну, вбиральню та коридор (а.с.12-13). Копія довідки Форми №3 (виписка з домової книги про склад сім`ї та прописку) Переяслав-Хмельницької житлово-експлуатаційної контори Київської області за № 1158 від 08.12.2008 підтверджує факт, що станом на 08.12.2008 за адресою: [ADDRESS] проживають прописані чотири особи: наймач [PERSON] , 1965 року народження (прописана у 1987 році); дочка [PERSON] , 1985 року народження (просина у 1987 році); син [PERSON] , 1986 року народження (прописаний у 1987 році), син [PERSON] , 1991 року народження (прописаний у 1991 році) (а.с.7). З огляду на те, що з моменту видачі довідки минуло більше десяти років, суд не приймає зазначену довідку, як належний доказ реєстрації в квартирі саме цього кола осіб на момент звернення до суду з даним позовом, що позбавляє встановити належність як позивачів так і відповідача та виключити можливість реєстрації в квартирі третіх осіб, в тому числі неповнолітніх, на інтереси яких може вплинути постановлене у справі рішення. Також суд також визнає неналежним та недопустимим докази ксерокопії заповнених бланків, форми 16 для ведення обліку реєстрації осіб у паспортному столі з таких підстав: позивачі та їх представник в позовній заяві не виклали та в судовому засіданні не пояснили обставини, які вони хочуть підтвердити цими формулярами та їх значення для справи; відповідні ксерокопії отримані ними в непередбачений законом спосіб, оскільки не завірені посадовою особою, що їх надала (а.с.8-11). Встановити точне місце реєстрації відповідачки [PERSON] в процесі підготовки справи до розгляду суду не вдалося, оскільки ЦНАП Переяславської міської ради на запит суду надав відповідь листом № 20-07-257 від 21.05.2020 про те, що у виконавчому комітеті відсутні відомості про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані [PERSON] , [INFO] (а.с.25). Водночас, Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області надав інформацію з неповними відомостями про дату народження [PERSON] та змісце її реєстрації станом на 28.03.2001 по [ADDRESS] , що не збігається з тим, яке вказують позивачі в позовній заяві на день звернення до суду. Тобто позивачами не доведений належними та допустимими доказами та судом достовірно не встановлений факт реєстрації відповідачки [PERSON] по [ADDRESS] на момент розгляду справи в суді. Надані позивачами акти депутата Переяслав-Хмельницької міської ради № 223 від 16.03.2020 та № 251 від 10.04.2020 щодо встановлення факту постійного проживання позивачів за адресою: [ADDRESS] та не проживання понад десять років за вказаною адресою зареєстрованої там відповідачки [PERSON] , 1985 р.н. (а.с.14,15) також є неналежними та недопустимими доказами, оскільки депутат не має права встановлювати відповідні обставини та юридичні факти та при цьому не посилається на джерело отримання відповідних відомостей, достовірність яких підлягає перевірці судом. Перед початком судового розгляду судом у відповідності до положень ст. 12 ЦПК України було роз`яснено обовязок позивачів довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог, однак клопотань ні від позивачів, ні від їх представника про витребування доказів чи допит свідків, суду не заявлено. Крім того, пояснення позивачки [PERSON] , що зняття з реєстрації дочки [PERSON] забезпечить її інтерес та право приватизувати квартиру, не відповідає положенням ч.1 ст. 16 ЦК України та ч.1 ст. 4 ЦПК України, де вказано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стороною позивачів не доведено жодним доказом, що відповідне право та інтерес зазнають порушення з боку відповідачки, оскільки не надано жодного доказу об`єктивних перешкод в реалізації права на приватизацію. Слід відмітити, що приватизація житла здійснюється за рішенням органу місцевого самоврядування за заявами зареєстрованих там осіб на участь в приватизації або відмову від такої участі. Зазначення в позові, як аргументи порушення прав позивачів на вільне користування житлом, тих обставин, що відповідачка не бере участі в оплаті комунальних послуг, також не підтверджено доказами. Крім цього, відносини наймача з членами сім`ї по утриманню спільного житла, не можуть вирішуватись у спосіб визнання недобросовісного члена сім`ї таким, що втратив право користування відповідним житлом. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1,2, п.2 ч.3 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Згідно вимог ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідні норми житлового права, які серед інших, закріплених в главі 2 Житлового кодексу УРСР, регулюють правила користування жилим приміщенням державного і громадського житлового фонду, де наймодавець, а не самі наймачі здійснюють контроль за цільовим використанням житла наданого наймачу та членам його сім`ї В досліджуваній ситуації наймодавцем житла, яке перебуває в комунальній власності територіальної громади міста, є уповноважений представницький орган місцевого самоврядування, через який наймачі житла та члени їх сімей повинні вирішувати спірні питання, пов`язані з правом проживання, нарахуванням комунальних послуг, приватизації тощо, а в разі спору або бездіяльності останнього такі спори вирішує суд. Позивачі не надали суду відомостей про наявність у них підстав для звернення до суду з цим позовом, а саме: не можливості врегулювання спірних питань з наймодавцем та з відповідачкою [PERSON] в досудовому порядку. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56). Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed