Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Тернівська сільська рада Тячівського району Закарпатської області, державний нотаріус Тячівської державної нотаріальної контори Лешко Н.Ф., приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Крец М.Ю., Південно-Західне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на 1/3 частину домоволодіння в порядку спадкування. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 березня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2021 року постановлено прийняти відмову позивачів [PERSON] та [PERSON] від позову та закрити провадження у даній справі в частині позовних вимог про визнання в порядку спадкування за [PERSON] права власності на 1/3 частину будинковолодіння в [ADDRESS] ; про визнання в порядку спадкування за [PERSON] права власності на 1/3 частину будинковолодіння в [ADDRESS] ; про скасування договору дарування, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] , реєстровий номер 12406 від 27 грудня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу Крец М.Ю.. Також вирішено питання про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що складає 908, 00 гривень та позивачу [PERSON] повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що складає 908, 00 гривень (Дев`ятсот вісім гривень 00 копійок). Свої вимоги позивачі мотивують тим, що вони, позивачі [PERSON] та [PERSON] , а також відповідач [PERSON] являються рідними дітьми [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті їх батька [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння по [ADDRESS] , яке в цілому належало померлому відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Тернівською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету вказаної ради від 25 грудня 2008 року за № 84. Батько заповітного розпорядження за час життя не залишав, а тому спадкоємцями за законом, що відносяться до першої черги після його смерті являються його діти: відповідач - син [PERSON] , 1983 року народження, а також позивачі - донька [PERSON] , 1978 року народження, та [PERSON] , 1973 року народження, які на момент смерті батька були зареєстровані у спадковому будинку. Крім того, відповідач [PERSON] , а також позивач [PERSON] постійно проживали разом з ним на момент його смерті та вели спільне господарство. Позивач [PERSON] зареєстрована та проживала у спірному будинку постійно, з часу свого народження і до смерті батька, вела з ним спільне господарство, постійно піклувалася батьком та здійснювала витрати на його утримання, забезпечувала належний стан та проведення поточного ремонту батьківського будинку, сплачувала комунальні платежі та за власні кошти, без отримання допомоги, здійснила поховання батька. Крім того, позивачі [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у спірному будинку з 05 квітня 1996 року та 03 листопада 1994 року відповідно по сьогоднішній день. Відтак, позивачі прийняли спадщину за померлим батьком в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу не заявили про відмову від неї. У жовтні 2019 року позивачі звернулися до Тячівської державної нотаріальної контори із заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , однак, отримали відмову в зв`язку з тим, що після смерті їх батька свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок [ADDRESS] було видано на користь його сина - відповідача [PERSON] . Позивачі вважають, що вказаними діями відповідач [PERSON] позбавив їх права на спадкування, як спадкоємців першої черги спадкування за законом. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Овсепян К.А. в судове засідання не з`явилася, позаяк подала суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі позивачів та їх представника, зазначає, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подав, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності на підставі письмових доказів, що є в матеріалах справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Тернівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області староста Каптола Р.І. в судове засідання не з`явився, позаяк подав заяву про розгляд справи у відсутності представника та вказує в заяві, що вимоги позову визнає та заперечень не має. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Південно-Західне Міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Тячівської державної нотаріальної контори Лешко Н.Ф. в судове засідання не з`явилися повторно з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності на підставі письмових доказів, що є в матеріалах справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд уважає, що позов потрібно задовольнити з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] являються доньками [PERSON] , що підтверджено копіями свідоцтв про їх народження та зміна прізвищ позивачів підтверджена копіями свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу та рішення суду про розірвання шлюбу. Батько позивачів [PERSON] помер [INFO] , що також підтверджено свідоцтвом про його смерть. В судовому засіданні також встановлено та підтверджено довідкою виконавчого комітету Тернівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 23 грудня 2010 року, що позивач [PERSON] за власні кошти здійснила поховання батька [PERSON] , який помер [INFO] та допомогу не отримувала, постійно проживала з покійним батьком разом та вели спільне господарство в [ADDRESS] , та, як стверджено актом обстеження матеріально-побутових умов від 29 жовтня 2019 року, позивач [PERSON] з дня народження та на момент смерті батька [PERSON] постійно проживала разом з ним та своєю сім`єю в [ADDRESS] . Також відповідно до довідок Тернівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 02 грудня 2019 року, від 28 грудня 2019 року та від 13 лютого 2020 року встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] , який помер [INFO] являлися: його син [PERSON] , та доньки [PERSON] і [PERSON] , а на момент смерті [PERSON] згідно по господарського обліку проживали разом, в тому числі, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] разом зі своїми сім`ями та були зареєстровані в будинку [ADDRESS] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною другою статті 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Норми ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України визначають, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У сукупності встановлених обставин та належним чином оцінених доказів, суд дійшов висновку, що позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , тобто постійно проживали разом з батьком та були зареєстровані на час відкриття спадщини в спадковому будинку [ADDRESS] , не заявили про відмову від спадщини, що узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Після смерті батька позивачів [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входять домоволодіння в [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,2018 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована в [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] , які в установленому законом порядку прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] , [INFO] звернулися до Тячівської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. Однак, 28 жовтня 2019 року державний нотаріус Тячівської державної нотаріальної контори Лешко Н.Ф. листом повідомила позивачів [PERSON] та [PERSON] про те, що після смерті їх батька [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , на користь його сина [PERSON] , [INFO] . Із копії спадкової справи, наданої на запит суду державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Лешко Н.Ф., судом встановлено, що 24 грудня 2012 року державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Лешко Н.Ф. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 4-2406, спадкоємцю [PERSON] , 1949 року народження, який помер [INFO] , його сину, [PERSON] , [INFO] , (податковий номер [NUMBER] ), мешканцю [ADDRESS] , на спадкове майно, на яке в указаній частині видано це свідоцтво складається з: житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. У постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) викладено правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] та мають право на отримання частки у спадковому майні, а оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом, видане відповідачу [PERSON] 24 грудня 2012 року державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Лешко Н.Ф., порушує їх право на спадщину, яка відкрилася після смерті їх батька [PERSON] , а тому таке свідоцтво про право на спадщину за законом належить визнати недійсним і, на думку суду, ухвалене рішення в цій справі відновить їх права. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Зважаючи на приписи ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачами при зверненні до суду в розмірі по 908, 00 гривень кожною належить покласти на відповідача.

Outcome: approved