Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, визнання нежитлового приміщення спільною сумісною власністю,усунення перешкод у користуванні майном,що є спільною сумісною власністю, посилаючись на те, що будинок по [ADDRESS] має підвальне приміщення,площею 40,6 кв.м.Згідно ст.382 ЦК України,власникам квартир у багатоквартирному будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування.5.01.2011р.вони дізнались ,що [PERSON].у підвальному приміщенні без їх згоди,почала будівельні роботи з перепланування,їх в дане приміщення не допускає,поставила залізні двері.Як їм стало відомо, відповідно до рішення Третейського суду від 18.02.2009р.за [PERSON]було визнано право власності на квартиру [ADDRESS],в загальну площу якої ввійшло і підвальне приміщення,площею 40,6кв.м,хоча рішенням Франківського районного суду м.Львова від14.10.2008р.за нею було визнано лише право на користування вказаним приміщенням . Відповідно до договору дарування від 5.05.2009р.[PERSON].подарувала вказану квартиру [PERSON]Просять визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] в частині нежитлового підвального приміщення,площею 40,6 кв.м, внести зміни до технічно-реєстраційних документів, визнати недійсним свідоцтво про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в частині нежитлового підвального приміщення,площею 40,6 кв.м і таким чином припинити право власності на це приміщення; визнати,що нежитлове підвальне приміщення,площею 40,6 кв.м по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю всіх співвласників будинку;зобов»язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні нежитловим підвальним приміщення,площею 40,6 кв.м по [ADDRESS] всім співвласникам будинку. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 04.04.11р.відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду. 28.09.11р.представник відповідача [PERSON]подав заперечення на позов. 29.09.11.представником відповідача [PERSON]подано відзив на позовну заяву. Згідно ухвали Франківського районного суду м.Львова від 18.09.12р.провадження у справі зупинено. 24.11.16р.провадження у справі відновлено. 16.01.17р.позивачами подано заяву в пор.ст.31 ЦПК України,яка ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 16.03.18р.залишена без руху. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 23.06.17р.відмовлено у прийнятті зустрічного позову. 25.07.17р.позивачі подали заяву в порядку ст.31 ЦПК України. 12.10.17р.позивачами подано заяву в пор.ст.31 ЦПК України,згідно якої просять визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] в частині допоміжного нежитлового напівпідвального приміщення,площею 40,6 кв.м; визнати недійсним свідоцтво про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в частині допоміжного нежитлового напівпідвального приміщення,площею 40,6 кв.м і таким чином припинити право власності на це приміщення;скасувати частково державну реєстрацію права власності за [PERSON]на квартиру№1 по [ADDRESS] в частині допоміжного нежитлового напівпідвального приміщення,площею 40,6 кв.м і таким чином припинити право власності на це приміщення та зменшити загальну площу квартири,визнавши її розміром 81,4 кв.м,а також внести зміни до технічно-реєстраційних документів; скасувати частково державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру№1 по [ADDRESS] в частині допоміжного нежитлового напівпідвального приміщення,площею 40,6 кв.м і таким чином припинити право власності на це приміщення та зменшити загальну площу квартири,визнавши її розміром 81,4 кв.м,а також внести зміни до технічно-реєстраційних документів; визнати,що допоміжне нежитлове напівпідвальне приміщення,площею 40,6 кв.м по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю всіх співвласників будинку;зобов»язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні допоміжним нежитловим напівпідвальним приміщенням ,площею 40,6 кв.м по [ADDRESS] всім співвласникам будинку. Ухвалою від 26.12.17р.відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача щодо повернення позовної заяви в пор.ст.31 ЦПК України. Згідно ухвал Франківського районного суду м.Львова від 01.02.18р.та від 14.02.18р.витребувано матеріали реєстраційної справи. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 14.02.18р.відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON]про залишення позову без руху. 11.04.18р.ухвалою Франківського районного суду м.Львова витребувано матеріали інвентаризаційної справи на будинок. Згідно ухвал Франківського районного суду м.Львова від 21.05.18р.відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки про роз»єднання позовних вимог та у призначенні будівельно-технічної експертизи. Позивачі та представник позивачів у судовому засіданні позов підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у позовній заяві, доповнивши їх тим, що рішення Постійно діючого Третейського суду при УНК МТП від 18.02.09р. в частині визнання права власності за [PERSON]на спірне приміщення скасовано ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 21.06.16р.,в даний час відповідачі чинять їм перешкоди у користуванні допоміжним нежитловим напівпідвальним приміщенням,так як мешканці не мають ключів від нього. Представник відповідачки у судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив,що згідно рішення Франківського районного суду м.Львова від14.10.2008р.за [PERSON] було визнано право на користування спірним приміщенням.Дане приміщення є півпідвалом,використовувалось як творча майстерня і ніколи не виконувало функцій допоміжного приміщення,тому не може відноситись до спільної сумісної власності мешканців будинку.Просить у позові відмовити. Відповідач [PERSON] та Представники 3 осіб у судове засідання не з»явились,про причини неявки суд не повідомили,хоч належно увідомлені про час та місце розгляду справи.За наведених обставин ,відповідно до ст.223 ЦПК України,суд вважає за можливе справу розглядати у їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,матеріали реєстраційної та інвентаризаційної справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення . Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від14.10.2008р.по справі за позовом [PERSON]доУправління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради,[PERSON].про визнання недійсним договору оренди,наказу управління комунальної власності та визнання переважного права на користування приміщенням, встановлено,що при приватизації квартири,власником якої є [PERSON],у спільну сумісну власність перейшли всі допоміжні приміщення будинку [ADDRESS],зокрема і приміщення напівпідвалу,площею 40,6кв.м,який знаходиться в цьому будинку та вирішено визнати недійсними договір оренди,наказ управління комунальної власності,визнати за [PERSON]право користування півпідвальними приміщенням и,площею 40,6 кв.м в будинку [ADDRESS]. Дане рішення набуло законної сили. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 10.03.2009р.апеляційну скаргу [PERSON]. залишено без розгляду. Відповідно до рішення Постійно діючого Третейського суду при УНК МТП від 18.02.09р. у справі №27/08 за [PERSON]визнано право власності на квартиру [ADDRESS],загальною площею квартири 122,2 кв.м,житлова площа 54,9 кв.м, напівпідвал ,загальною площею 40,6 кв.м,комора в підвалі площею 2 кв.м. Як вбачається з ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 21.06.16р.,залишеної без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 09.11.16р.,судом встановлено,що незважаючи на т е,що в різних документах нежитлове приміщення ,площею 40,6 кв.м в [ADDRESS],зазначається по різному,суд прийшов до висновку,що вказане приміщення є допоміжним приміщенням.Даною ухвалою скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при УНК МТП від 18.02.09р. у справі №27/08 про визнання за [PERSON]права власності в частині визнання права власності на напівпідвал,площею 40,6 кв.м. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.01.17р. ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 21.06.16р.та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09.11.16р.залишено без змін. Згідно договору дарування від 05.05.2009р.,посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Грень Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №651,[PERSON] подарувала належну їй на праві власності квартиру №1 ,напівпідвал та комору в підвалі,що знаходяться по [ADDRESS] [PERSON],загальна площа квартири 122,2 кв.м,житлова площа 54,9 кв.м, напівпідвал під літ.2,загальною площею 40,6 кв.м,комора в підвалі площею 2 кв.м. Судом встановлено,що позивачі є мешканцями будинку по [ADDRESS] та власниками квартир у даному будинку,що створили ОСББ»Глибока-11»,державна реєстрація якого проведена 09.03.11р. ,що вбачається із свідоцтв про право власності на квартири,витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно,свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи. З витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 7.05.09р., вбачається,що квартира по [ADDRESS],загальною площею 122,2 кв.м,житловою площею 54,9 кв.м, напівпідвал ,загальною площею 40,6 кв.м,комора в підвалі площею 2 кв.м зареєстрована на праві власності за [PERSON] Таким чином, судом встановлено,що рішенням Франківського районного суду м.Львова від14.10.2008р. та ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 21.06.16р.,які набули чинності ,встановлено,що нежитлове приміщення площею 40,6 кв.м по [ADDRESS] є допоміжним. Як зазначено у ч.4ст.82 ЦПК України,обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини. Отже,питання статусу спірного приміщення є встановленим зазначеними рішеннями судів та не підлягає доказуванню у даній справі, відповідно до положень ч.4ст.82 ЦПК України,оскільки, обставини,встановлені рішенням суду мають преюдиційне значення при розгляді справи. Згідно ст.382 ч.2 ЦК України,власникам квартири у багатоквартирному житловому будинку належить на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування,опорні конструкції будинку,механічне,електричне,сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири,яке обслуговує більше однієї квартири ,а також споруди,будівлі,які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир,а також власників нежитлових приміщень,які розташовані у житловому будинку. Як вбачається із положень ст.10 Закону України»Про приватизацію державного житлового фонду»,власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку,технічного обладнання,елементів зовнішнього благоустрою .Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004р.у справі №4-рп/2004,власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадянам одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення. Так, згідно ст. 1 Закону «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибулі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 року № 2866-III, спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їхній спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством. Як вбачається зі змісту п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09.11.2011 року у справі №1-22/2011 (№14-рп/2011) за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-XII зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб'єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об'єкт - допоміжні приміщення. Згідно наказу «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» від 17.05.2005 року № 76 допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 2 цієї статті кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа,яка вчиняє правочин,повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину в силу ст.215 ЦК України ,є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог,які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Оскільки,рішення Постійно діючого Третейського суду при УНК МТП від 18.02.09р.,на підставі якого було зареєстровано право власності за [PERSON]на півпідвал,площею 40,6 кв.м,скасоване,спірне приміщення півпідвалу є допоміжним, позовні вимоги слід задоволити в частині визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] в частині допоміжного нежитлового напівпідвального приміщення,площею 40,6 кв.м;- часткового скасування державної реєстрації права власності за [PERSON]на квартиру№1 по [ADDRESS] в частині допоміжного нежитлового напівпідвального приміщення,площею 40,6; часткового скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру№1 по [ADDRESS] в частині нежитлового підвального приміщення,площею 40,6 кв.м. Що стосується вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в частині допоміжного нежитлового напівпідвального приміщення,площею 40,6 кв.м суд вважає,що така до задоволення не підлягає, оскільки таке свідоцтво відсутнє,а право власності [PERSON] зареєстровано на підставі оспорюваного договору дарування . Позовні вимоги про зменшення загальної площі квартири відповідача,а також внесення змін до технічно-реєстраційних документів додаткового вирішення судом не потребують,є зайво пред»явленими,оскільки зміни до технічних документів вносяться відповідними органами на підставі рішення суду про визнання частково недійсним договору дарування квартири та часткове скасування державної реєстрації права власності. Вимога про визнання допоміжного нежитлового напівпідвального приміщення,площею 40,6 кв.м по [ADDRESS] спільною сумісною власністю всіх співвласників будинку не потребує додаткового вирішення судом ,так як право спільної сумісної власності співвласників будинку на допоміжні приміщення будинку визначене законом. Позовна вимога про зобов»язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні нежитловим підвальним приміщення,площею 40,6 кв.м по [ADDRESS] всім співвласникам будинку до задоволення не підлягає,так як позивачами не доведено факту чинення їм перешкод у користуванні спірним приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України,з відповідачів слід стягнути на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати,пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі424,2 грн.з кожного.

Outcome: approved