Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі свого представника адвоката [PERSON], яка діє на підставі Договору про надання правової допомоги (а.с.9), звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння у сімейних відносинах, у грудні 2017 року відповідач зібрав речі та виїхав проживати до помешкання своєї матері. Син сторін залишився проживати разом з позивачкою, яка самостійно займається його вихованням та матеріальним утриманням. Єдиний дохід позивачки та її сина це виплата з УПТСЗН у розмірі 860 грн., яка сплачується по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Відповідач надавав грошові кошти на утримання дитини, але на думку позивачки, робив це не в повному обсязі. Позивачка зазначає, що відповідач працює та отримує зарплатню понад 10\~000 грн., а тому має змогу сплачувати аліменти на спільну дитину. Ухвалою суду від 07.1.2018 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та справу призначено до розгляду по суті. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. В судове засідання сторони не зявилися. Позивачка [PERSON] надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить його задовольнити (а.с.44). У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про причини неявки не повідомив, проте надіслав відзив на позовну заяву (а.с.25-26), відповідно до якого відповідач вважає, що позивачка невірно обрала спосіб захисту своїх прав, звернувшись до суду в порядку позовного провадження, а не в порядку наказного, тому відповідач не згоден зі стягненням з нього судового збору у розмірі 704,80 грн., який справляється за подачу позову. Щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини не заперечує. Крім того зазначив, що він та його батьки матеріально допомагали дитині, здійснюючи регулярні грошові перекази, та надав суду відповідні квитанції (а.с.28-41). Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], 01.06.2017р.н. (а.с.6). Спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою по справі, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.7). Згідно з Довідкою №1535 з УПТСЗН, позивачка отримує щомісячну допомогу при народженні дитині у розмірі 860 грн. (а.с.8). Згідно з Довідкою №3/11 від 19.11.2018 року, відповідач [PERSON] працює в ПП «Український ресорний центр» на посаді слюсаря з ремонту автомобілів з 01.10.2018 року та його заробітна платня за жовтень 2018 рік складає 3800 грн. (а.с.27). Дослідивши надані докази по справі, суд приходить до наступного висновку. \~Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів, містяться у ч.2 ст.16 ЦК України.\~ Таким чином позивачка звернулася до суду на підставі ст..4 ЦПК України, у спосіб захисту, передбачений ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідач у відзиві зазначив, що позивачкою обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, та посилаючись на ст.161 ЦПК України та ст.184 СК України, впевнений, що вимога щодо стягнення аліментів розглядається виключно у наказному провадженні. Проте, дане твердження відповідача є помилковим, оскільки звернення особи із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів є правом особи, а не обовязком, що вказано у ч.5 ст.184 СК України. Так, відповідно до вищезазначеної норми, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право\~звернутися до\~суду із\~заявою про\~видачу судового\~наказу про\~стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином, позивачкою обрано такий спосіб захисту своїх прав, який не суперечить цивільному законодавству, а отже заперечення відповідача з цього приводу, судом не приймаються. Відповідно до ст. 180 СК України,\~обов'язок утримувати дитину покладений на обох батьків. Відповідно до ч. 3 ст.181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач у відзиві не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частки. Відповідно до ч.1 статті 182 СК України, судом при визначенні розміру аліментів, враховується стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, відсутність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. На підставі викладеного, дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, враховуючи згоду відповідача щодо сплати аліментів у тому розмірі, який визначила позивачка, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини на утримання спільної дитини сторін підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Також, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, позивачку звільнено від сплати судового збору, у звязку з чим, суд враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved