Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, уточненим під час розгляду справи, просили суд: - визнати недійсним та скасувати рішення [PERSON] комітету Маріупольської міської ради від 21.08.2013 року №310 щодо розподілення квартири [ADDRESS] [PERSON] на склад родини із 4 осіб та включення квартири до числа службової житлової площі; - визнати недійсним та скасувати ордер №006922 від 20.11.2013 року, виданий [PERSON] комітетом Маріупольської міської ради [PERSON] на склад родини із 4 осіб на право заняття жилого приміщення квартири [ADDRESS]; - визнати [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що згідно ордеру №2415 від 3.03.1982 року, виданого Виконкомом Маріупольської міської ради матері позивача [PERSON] [PERSON] та членам її сімї надано право на заняття трикімнатної квартири [ADDRESS]. Після смерті батьків та брата [PERSON] стала основним квартиронаймачем вказаного житла відповідно до рішення Виконкому Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради. Рішенням Виконкому Маріупольської міської ради №310 від 21.08.2013 року спірна квартира розподілена [PERSON] на склад родини із 4 осіб та включена до числа службової житлової площі. За цим рішенням 20.11.2013 року [PERSON] та членам його родини, виданий ордер №006922 на вселення у квартиру. За діючим законодавством ордер може бути виданий лише на вільне жиле приміщення, але як встановлено рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 12.11.2014 року позивачі [PERSON], [PERSON] набули у встановленому законом порядку право користування жилим приміщенням у квартирі та зберегли своє право на це житло під час його розподілення відповідачу [PERSON] На теперішній час витрати на утримання житла та сплаті комунальних послуг здійснює [PERSON], яка з грудня 2014 року зареєстрована за вказаною адресою, а з січня 2015 року проживає у квартирі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги наполягали на їх задоволені на підставах зазначених в позовній заяві. Позивач [PERSON], належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи в судове засідання не зявився, через матір надав суду заяву, в якій наполягав на задоволені позову, просив суд справу розглянути у його відсутності. За твердженням [PERSON] син зараз перебуває у м.Донецьк, не має паспорту та внаслідок проведення антитерористичної операції не може приїхати до м.Маріуполь. Представник відповідача [PERSON] комітету Маріупольської міської ради в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення оскільки : позивачі не є тими особами, що можуть звернутися до суду з подібними позовними вимогами; ними не правильно обраний спосіб захисту, справу треба розглядати в порядку адміністративного судочинства; оскаржуване рішення виконкому не підлягає скасуванню тому, що винесене на підставі заочного рішення суду, яке було правильним. Належного обґрунтування вказаної позиції з посиланням на норми процесуального, матеріального права представником відповідача не надано. Відповідачі [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], належним чином повідомлені про час, місце розгляду справи в судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суду не повідомили. Представник відповідача [PERSON] підприємства «Жилкомплекс», належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій заперечував проти задоволення позовних вимог, які на його думку повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив вирішити справу з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Неявка в судове засідання вказаних осіб не є перешкодою для розгляду справи, оскільки надані сторонами докази дозволяються суду вирішити по суті спірні правові відносини. Заслухавши учасників процесу, які зявилися у судове засідання, дослідивши матеріали цивільних справ: №263/5363/15ц, що розглядається та №263/4961/13ц за результатами судового розгляду якої 12.11.2014 року винесене судове рішення, суд, вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Стосовно визначення юрисдикції за якою слід розглядати вказані спірні правові відносини суд вважаю, що справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства так, як за вказаним судочинством суди розглядають справи про захист порушений, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Крім того, слід зазначити, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (субєктом владних повноважень) як субєктом публічного права та субєктом приватного права, в якому управлінські дії субєкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь субєкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного законодавства. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правові відносини. 8.05.2013 року [PERSON] комітет Маріупольської міської ради звернувся до Жовтневого районного суду м.Маріуполя з позовом про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 5.07.2013 року у цивільній справі №263/4961/13-ц вказаний позов задоволено, [PERSON], [PERSON] визнані такими що втратили право користування жилим приміщенням у вказаній квартирі. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 22.04.2014 року заочне рішення від 5.07.2013 року скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 12.11.2014 року [PERSON] комітету Маріупольської міської ради відмовлено у задоволені позову щодо визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратити право користування жилим приміщенням у зазначеній квартирі. Вказаним рішенням та під час судового розгляду спірних правовідносин встановлені наступні обставини. Згідно ордеру № 2415 від 3.03.1982 року, виданого [PERSON] комітетом Маріупольської міської Ради [PERSON] та членам її сім'ї надано право на зайняття трикімнатної квартири [ADDRESS]. Згідно особового рахунку №4909 за вказаною адресою зареєстровані: з 19.04.1982 року [PERSON] основний квартиронаймач, її чоловік [PERSON], їх донька [PERSON]; з 2.06.1992 року їх син [PERSON], а з 9.12.1998 року син [PERSON] - [PERSON] Відповідно до свідоцтв про смерть : серії I-HO №475408, серії I-HO №475409, серії I-HO №404457, померли [PERSON] 27.02.2008 року; [PERSON] 17.09.2008 року; [PERSON] 14.10.2009 року. За тим же особистим рахунком №4909, внаслідок зазначених обставин : смерті, заочного рішення суду у цивільній справі №263/4961/13-ц, зняті з реєстраційного обліку: [PERSON] 21.03.2008 року; [PERSON] 21.10.2008 року; [PERSON] 27.10.2009 року, [PERSON] 30.08.2013 року, [PERSON] 30.08.2013 року. Разом з тим з 26.11.2013 року значаться зареєстрованими відповідачі [PERSON], члени його родини: [PERSON] та їх неповнолітні діти: [PERSON], [PERSON], а з 26.12.2014 року позивач [PERSON] Рішенням [PERSON] комітету Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської Ради від 24.12.2008 року № 362/5 змінений договір найму жилого приміщення спірної квартири, основним квартиронаймачем став [PERSON] Рішенням [PERSON] комітету Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської Ради від 27.04.2011 року №93/1 змінений договір найму жилого приміщення спірної квартири, основним квартиронаймачем стала [PERSON] В період з 19.08.2011 року по 10.07.2012 року та з 22.08.2013 року по 22.09.2014 року, [PERSON] за вироками судів відбував покарання у місцях позбавлення волі. Згідно рішення [PERSON] комітету Маріупольської міської Ради №310 від 21.08.2013 року квартира [ADDRESS] розподілена [PERSON] на склад родини із 4 осіб та включена до числа службової житлової площі. На підставі вказаного рішення 20.11.2013 року [PERSON] та членам його родини: [PERSON] та їх неповнолітнім дітям: [PERSON], [PERSON], виданий ордер №006922 серії КО на вселення у вказану квартиру. Зазначені обставини визнані сторонами, за вимогами ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області від 16.12.2014 року рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 12.11.2014 року залишено без змін Вказаною ухвалою суду встановлено, що спірна квартира була внесена до розподілення на засідання [PERSON] комітету Маріупольської міської ради 21.08.2013 року без відомостей про вручення заочного рішення [PERSON] і [PERSON], в той час, коли вони за даними особистого рахунку №4909 зберігали право на це житло будучи зареєстрованими аж до 30.08.2013 року. Тобто спірна квартира на момент її розподілення сімї [PERSON], що не входять до складу родини [PERSON], [PERSON], не була юридично вільною для вирішення такого питання. Наведена обставина встановлена судовим рішенням та не спростована відповідачами. За вимогами ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачено, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Право на повагу до житла гарантує і ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже [PERSON] та [PERSON] набули право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] у встановленому законом порядку і відповідно до правових норм мають обґрунтовану презумпцію своїх прав. Відповідно до ст. 16 ЖК України до компетенції виконавчих комітетів селищних, сільських Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить, зокрема, право здійснювати облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; прийняття рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду; видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду. \~\~\~\~ З ст.118 ЖК України вбачається, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. \~\~\~\~ Згідно з ч.1, 2 ст.119 ЖК України перелік категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік у випадках, які визначаються Радою Міністрів СРСР, службові жилі приміщення можуть надаватися окремим категоріям військовослужбовців. \~\~\~\~ Відповідно до ст.121 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. \~\~\~\~ За ст.122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Порядок надання службових жилих приміщень регулюється Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року N 37. \~\~\~\~ Відповідно до пунктів 3, 7, 19 цього Положення жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення. Ордер на службове жиле приміщення може бути визнаний недійсним стосовно до підстав і порядку, встановлених статтею 59 ЖК України. Згідно ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Отже, ордер на жиле приміщення з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення може бути визнаним недійним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні зайняла його на законних підставах. Наведені судом обставини свідчать про те, що лише позивачі [PERSON], [PERSON] вселилися до спірної квартири та проживали в ній у спосіб, який передбачено законом. Отже прийняття рішення [PERSON] комітетом Маріупольської міської ради від 21.08.2013 року №310 щодо розподілення квартири [ADDRESS] [PERSON] на склад родини із 4 осіб, включення її до числа службової житлової площі, та видання [PERSON] комітетом Маріупольської міської ради ордеру №006922 серії КО від 20.11.2013 року [PERSON] на склад родини із 4 осіб на право заняття жилого приміщення у вказаній квартирі мало місце стосовно не вільного жилого приміщення. За таких обставин рішення [PERSON] комітету Маріупольської міської ради від 21.08.2013 року №310 слід визнати недійсним та скасувати. Так само, з наведених підстав, слід визнати недійсним ордер №006922 серії КО від 20.11.2013 року, при цьому підстав для його скасування не вбачається, оскільки способом захисту порушеного права з цього приводу законом визначено саме визнання ордеру недійсним, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки суд прийшов до наведених висновків, їх наслідком є визнання [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], так як вони не є членами сімї наймача [PERSON], набули право користування вказаним жилим приміщенням внаслідок порушення законних прав [PERSON], [PERSON] на це жиле приміщення. Згідно зі ст.117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення. У випадках визнання ордера на жиле приміщення недійсним з іншим підстав, крім випадку, передбаченого частиною першою цієї статті, громадяни, зазначені в ордері, підлягають виселенню з наданням іншого жилого приміщення або приміщення, яке вони раніше займали. Згідно роз'яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, судам слід мати на увазі, що виданий на жиле приміщення ордер у випадках, зазначених у ст. 59 ЖК України, підлягає визнанню недійсним з наслідками, передбаченими ст.117 цього Кодексу. У випадку, коли позов пред'явлено особами, права яких порушено видачею ордера і на яких не може бути покладено обов'язок по наданню відповідачам жилого приміщення, до участі у справі має бути притягнутий виконком або інший відповідний орган, що здійснює управління житловим фондом. Якщо, незважаючи на попередження, притягнутий до участі у справі орган не вирішив питання про надання відповідачам приміщення, суд вирішує позов по суті і при його задоволенні покладає на цей орган обов'язок надати відповідачам те жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше, яке за змістом ч.2 ст.117 ЖК має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером. Якщо за ордером, виданим з порушеннями, зазначеними у ст.59 ЖК, особи, які одержали його, не вселялися, суд вирішує питання лише про визнання ордера недійсним. Так як, під час судового розгляду спірних правових відносин, суд прийшов до висновку про визнання недійсним ордеру на жиле приміщення не внаслідок неправомірних дій [PERSON], [PERSON], які одержали ордер та враховуючи, що [PERSON] комітету Маріупольської міської ради не вирішив питання про надання відповідачам [PERSON], [PERSON] приміщення, суд вважає за необхідне зобов'язати [PERSON] комітет Маріупольської міської ради надати [PERSON] та його дружині [PERSON], неповнолітнім дітям: [PERSON], [PERSON] інше жиле приміщення, яке повинно знаходитись у межах населеного пункту м.Маріуполь, відповідати встановленим санітарним, технічним нормам та відповідати за розміром і благоустроєм наданому жилому приміщенню за ордером №006922 серії КО від 20.11.2013 року, оскільки відповідачі вселилися в спірне жиле приміщення, почали здійснювати ремонтні роботи та не мають іншого такого жилого приміщення в м.Маріуполі. З огляду на зазначене посилання представника відповідача [PERSON] комітету Маріупольської міської ради щодо не визнання позову є безпідставним та необґрунтованим, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами та наведеними нормами матеріального права. Враховуючи, що позивачі не наполягали на стягненні сплаченого судового збору, суд вважає його стягнення недоцільним.

Outcome: partial