Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просять суд ухвалити рішення, яким зняти з реєстраційного обліку в квартирі за адресою: [ADDRESS] відповідача [PERSON] . Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони є власниками вказаної квартири. На даний час в квартирі зареєстровані [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] з 02.06.2007 року. 25.02.2020 року рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області шлюб між ними було розірвано. Проживаючи в квартирі [PERSON] зловживає спиртними напоями, не сплачує коштів за комунальні послуги у зв`язку з чим виникла заборгованість. У квартирі поміняні замки, вони не можуть зайти в совою квартиру. На прохання знятись з реєстрації [PERSON] відмовляється, обзиває їх нецензурними словами, а тому вони змушені звернутись до суду з даним позовом. Позивачі в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову. Вивчивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Згідно довідки Ємільчинської селищної ради Житомирської області № 2828 від 20.07.2020 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , склад його сім`ї слідуючий: колишня дружина [PERSON] , син [PERSON] , дочка [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до ксеорокопії ордеру на житлове приміщення № 15 від 14.01.1989 року він виданий [PERSON] на право зайняття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 15). Як вбачається з ксерокопії свідоцтва про право власності на житло від 03.03.1997 року квартира за адресою: [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 25.02.2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). При вирішенні спору суд керується наступними нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Водночас відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) про визнання особи безвісно відсутньою; 5) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову про примусове зняття з реєстрації відповідача слід відмовити, оскільки у відповідності до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), позивачі ж у позовній заяві не заявляли вимог ні про позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , ні про виселення її з вказаної квартири.

Outcome: dismissed