Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідача з позовом про визнання свідоцтва на частку в спільному майні подружжя недійсним; в подальшому збільшили позовні вимоги та просять також скасування державної реєстрації права власності відповідача на нерухоме майно. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що [INFO] помер [PERSON], чоловік та батько позивачів (далі по тексту - спадкодавець). З лютого 1992 року позивач [PERSON] та [PERSON] (спадкодавець) підтримували фактичні шлюбні стосунки, а [INFO] народився їх спільний син, позивач за даним позовом, [PERSON] 09 січня 2001 року [PERSON] (позивач) та [PERSON] (спадкодавець) зареєстрували шлюб. Після смерті [PERSON] (спадкодавця) відкрилася спадщина, в склад якої входить житловий будинок в [ADDRESS]. Спадщину прийняли спадкоємці першої черги: [PERSON] - дружина, [PERSON] - матір, [PERSON] - син, [PERSON] - син; [PERSON] відмовився він спадщини на користь [PERSON]. Крім того, до нотаріуса звернулася колишня дружина спадкодавця - відповідач по справі - [PERSON] із заявою про видачу їй свідоцтва на частку у спільному майні подружжя - ? частину житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS]. Заява відповідача нотаріусом була задоволена. Однак позивачі вважають видане нотаріусом відповідачу свідоцтво незаконним, оскільки рішенням Іванківського районного народного суду від 10 лютого 1992 року було задоволено частково позов [PERSON] (відповідача за даним позовом) до [PERSON] (спадкодавця) про поділ майна подружжя, відповідно до якого за [PERSON] (спадкодавцем) було визнано право власності на житловий будинок в [ADDRESS]; стягнуто з нього на користь [PERSON] (відповідача по даному позову) грошову компенсацію за ? частину цього будинку. Зазначене судове рішення набрало законної сили 21 лютого 1992 року, саме з цього часу, вважають позивачі, будинок перестав бути спільною сумісною власністю подружжя і перейшов у приватну власність [PERSON] (спадкодавця). У зв'язку з тим, що нотаріусом було проведено державну реєстрацію речових прав відповідача на спірне майно, вони також просять її скасувати. У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній та уточненій заявах. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали повністю. Відповідач зазначила, що має право на частку в спільному майні подружжя, оскільки будинок будували в шлюбі з [PERSON] разом. Не дивлячи на рішення суду від 10 лютого 1992 року, вона зазначених у ньому коштів не отримувала, тому що і після розірвання шлюбу деякий час проживала з [PERSON] однією сім'єю, і тому не наполягала та не вимагала тих коштів. Представник відповідача також зазначив, що письмових доказів отримання відповідачем за даним позовом грошових коштів, визначених рішенням суду від 10 лютого 1992 року немає; він звертався із адвокатськими запитами до Іванківського районного суду, управління юстиції, Національного банку України щодо документів виконавчого провадження та банківських документів по депозитному рахунку, які б могли підтвердити отримання коштів [PERSON].(відповідача по даному позову), однак жодних доказів немає. У зв'язку з цим, він вважає, що відповідач [PERSON] має право на частку у спільному майні подружжя, оскільки коштів визначених судом не отримувала. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, направив до суду лист про те, що із позовом ознайомлені, заперечень проти задоволення позову не мають, просять провести розгляд справи без їх участі. Допитана в судовому засідання державний нотаріус [PERSON] пояснила суду, що в с. Сукачі є будинок, власник якого помер. До неї звернулися дві дружини, двоє дітей від першого шлюбу, син від другого шлюбу та матір покійного. Дружині від першого шлюбу належала частка в спільному майні подружжя, інша ? частина спадкового майна розподілялася між спадкоємцями: другою дружиною, двома синами та матір'ю спадкодавця. Син від першого шлюбу відмовився від спадщини на користь свого брата. Друга дружина була проти виділення частки першій дружині, тому вона (нотаріус) спочатку видала постанову, думала, щоб вони звернулися до суду і цей спір вирішили ще до того як вона видасть свідоцтво на частку у майні першій дружині. Але пройшов час, а вони нічого не зробили, при цьому перша дружина наполягала на видачі їй свідоцтва на частку у майні. Нотаріус зробила запит до суду, на що їй повідомили, що справи про такий спір на розгляді немає. І вона видала свідоцтво [PERSON] (відповідачу за даним позовом), а їх (позивачів за даним позовом) повідомила про це. І лише тоді вони звернулися до суду. Про рішення суду 1992 року знала, але воно не є підставою для відмови у видачі свідоцтва на частку у майні подружжя, бо з нього не видно, що хтось комусь щось сплатив. У неї є інструкція, згідно з якою свідоцтво таке видається на підставі заяви одного з подружжя. А ще вона (нотаріус) запитувала у матері покійного про те, хто будував будинок, на що матір їй повідомила - син з першою дружиною. Крім того, [PERSON] (позивач за даним позовом) своєю заявою підтвердила той факт, що будинок будував її чоловік з першою дружиною. З їхніх розмов було видно, що там є частка [PERSON] (відповідача за даним позовом). А вже потім син знайшов судове рішення 1992 року, але воно так написано, що з нього не видно, де чия частка; якби в рішенні визнали за [PERSON] (відповідачем за даним позовом) ? частину будинку, тоді б вона свідоцтва не видавала. А так не дивлячись на це судове рішення вона все одно видала б свідоцтво, бо для нотаріуса важливо: по-перше, свідоцтво про власність на майно, по-друге, свідоцтво про шлюб, по-третє, повідомити інших спадкоємців, а заявнику видати свідоцтво. Взагалі не потрібно було визнавати за [PERSON] (спадкоємцем) право власності на будинок через суд, оскільки він і так згідно зі свідоцтвом про право власності від 1990 року був власником будинку. Рішення суду написано не правильно, людиною, яка не розуміється на цьому. Якби рішення суду було написано правильно, то така б ситуація не виникла. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб 21 серпня 1980 року (а.с. 30). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вказаний вище шлюб був розірваний 28 червня 1991 року (а.с. 31). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб 09 січня 2001 року (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], батьком якого вказано [PERSON], а матір'ю - [PERSON], народився [INFO] (а.с. 10). В матеріалах цивільної справи № 2-18/92, яка була оглянута в судовому засіданні, міститься оригінал свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок в [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON]. Свідоцтво видане 20 вересня 1991 року на підставі рішення Іванківського райвиконкому Ради народних депутатів № 95 від 13 червня 1991 року. Рішенням Іванківського районного народного суду від 10 лютого 1992 року по справі № 2-18/92 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розділ майна, позов був частково задоволений; визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS]; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за ? житлового будинку в [ADDRESS] в сумі 8477 крб. (а.с. 14). Відповідно до квитанції № 1 від 11 лютого 1992 року [PERSON] на депозитний рахунок Іванківського районного суду через РАК АПБ «Україна» внесено 8477 крб. по в/листу для зарахування на рахунок [NUMBER] (а.с. 20). В матеріалах цивільної справи № 2-18/92, яка була оглянута в судовому засіданні, міститься оригінал виконавчого листа, в якому у графі «Відмітки судового виконавця про виконання рішення або про повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин повернення» вказано, що 8477 крб. видані стягувачці по чеку № 121430 від 04 березня 1992 року через депозит нарсуду. Зазначений запис засвідчений підписом судді та судового виконавця та скріплений печаткою (а.с. 23 справи № 2-18/92). В супровідному листі до виконавчого листа від 05 березня 1992 року №172/1, копія якого адресувалася [PERSON] на адресу: [ADDRESS], зазначено, що виконавчий лист повернуто до суду у зв'язку з його виконанням (а.с. 22 справи № 2-18/92). Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 29 КпШС якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Таким чином, [PERSON] (відповідач за даним позовом) скориставшись своїм правом, звернулася до суду з позовом до [PERSON] (спадкодавця) про поділ майна, однією із вимог якого було присудити відповідачу житловий будинок з покладанням на нього обов'язку виплатити їй компенсацію грішми (а.с. 3 справи № 2-18/92). Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 10 лютого 1992 року було припинено право спільної сумісної власності [PERSON] (відповідача за даним позовом) та [PERSON] (спадкодавця) на житловий будинок в [ADDRESS]; тобто, з моменту набрання даним рішення законної сили - 21 лютого 1992 року - зазначений будинок перейшов у приватну власність [PERSON] (спадкодавця). Доводи відповідача та її представника про те, що оскільки рішення суду в частині виплати їй грошової компенсації за ? частину будинку не було виконано, відповідач має право на цю частку будинку, не ґрунтується на законі, оскільки спростовується письмовими доказами: квитанцією про внесення коштів [PERSON] (спадкодавцем) на депозитний рахунок суду, оригіналом виконавчого листа з відміткою про виконання. Відсутність доказів отримання [PERSON] (відповідачем за даним позовом) коштів із депозитного рахунку ніяким чином не спростовує наявні письмові докази. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Таким чином, свідоцтво про право власності на ? частку у спільній сумісній власності, видане державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори на ім'я відповідача, слід визнати недійсним, оскільки воно видане на майно, яке не перебувало у спільній сумісній власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на ім'я відповідача було проведено на підставі зазначеного свідоцтва, вона підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та доведеними письмовими доказами. Крім того, стягненню з відповідача на користь позивачів відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати: 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору та 1000 грн. витрат на правову допомогу, тобто по 621 грн. 80 коп. кожному з позивачів.

Outcome: approved