Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивачі, звернулись до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 22 червня 2013 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з: житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у смт. Новопокровка Чугуївського району Харківської області, вулиця Островського, будинок 105; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.7333 га, кадастровий номер 6325456200:01:000:0538. 15 серпня 2008 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: «Усе своє майно, що буде належати на день моєї смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також усе те, що я за законом буду мати право, а саме житловий будинок з господарськими будівлями Заповідаю: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах кожній; Земельний пай (частку) розміром 4.02 га заповідаю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах кожній». Отже, у заповіті зазначено про заповідання земельного паю (частки) розміром 4.02 га. На зазначений земельний пай спадкодавиці видавався Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯК №170809. Проте він був виданий вже після складання [PERSON] заповіту, тобто після 15 серпня 2008 року. Спадкодавиця заповіт не змінювала та не скасовувала, про що свідчить відмітка секретаря Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 24.01.2014 року. Позивачі, в передбаченому законодавством порядку, від спадщини не відмовлялися. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку є перешкодою позивачам в нотаріальному оформленні їхніх спадкових прав. Тому в Позивачів виникла необхідність, в порядку ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачі надали заяву про слухання справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, та просили суд позов задовольнити. Відповідачі надали заяву про слухання справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Представник третьої особи надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечував та просив проводити розгляд справи у його відсутності. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22 червня 2013 року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №394522, виданим 25 червня 2013 року Виконавчим комітетом Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, актовий запис №32. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: - житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у смт. Новопокровка Чугуївського району Харківської області, вулиця Островського, будинок 105; - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1.7333 га, кадастровий номер 6325456200:01:000:0538, яка розташована на території Новопокровської сільської ради Чугуївського району Харківської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 170809 від 09 квітня 2012 року. Все майно, яке належало [PERSON] на день смерті, вона успадкувала після смерті свого чоловіка - [PERSON] 15 серпня 2008 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: «Усе своє майно, що буде належати на день моєї смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також усе те, що я за законом буду мати право, а саме житловий будинок з господарськими будівлями Заповідаю: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах кожній; Земельний пай (частку) розміром 4.02 га заповідаю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах кожній». Заповіт був посвідчений секретарем Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області під реєстраційним №222 (а.с.). Отже, у заповіті зазначено про заповідання земельного паю (частки) розміром 4.02 га. На зазначений земельний пай спадкодавиці видавався Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯК №170809, виданий на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 29.09.2004 року №408. Проте він був виданий вже після складання [PERSON] заповіту, тобто після 15 серпня 2008 року. Відповідно до листа від 19 лютого 2014 року №29-03-274/0-14 Управління Держземагентства у Чугуївському районі Харківської області повідомило, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія РН №896915, виданий 17 жовтня 2000 року Чугуївською районною державною адміністрацією, згідно рішення від 01 вересня 2000 року №401, який належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] переоформлений на державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 170809 зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 632545621002144 від 09.04.2012 року на ім`я [PERSON] Спадкодавиця заповіт не змінювала та не скасовувала, про що свідчить відмітка секретаря Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 24.01.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Позивачі, в передбаченому законодавством порядку, від спадщини не відмовлялися. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлює, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до довідки №615/01-16 від 08.02.2014 року Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області повідомила, що після смерті [PERSON], померлої 22.06.2013 року в термін передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України (шість місяців), спадкоємці померлого з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини в нотаріальну контору не звертались, але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично, тим що відповідно до вимог статті 1268 Цивільного кодексу України постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Спадкова справа не заводилась. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положення ч. 1 ст. 15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, шляхом визнання прав. Оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №170809, виданий 09 квітня 2012 року на підставі розпорядження Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області від 29 вересня 2004 року №408, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №632545621002144, був втрачений за невідомих обставин. Втрата оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку та на житловий будинок позбавляє позивачів можливості належним чином оформити майнові права на успадковане майно та отримати свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлої 22 червня 2013 року. Через вищевказані обставини позивачі позбавлені можливості нотаріально оформити свої спадкові права, тому відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільні права Позивачів підлягають захисту судом шляхом визнання за ними права власності на вказане спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved