Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що 08.01.2008 року помер їхній, відповідно, чоловік та батько [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшла в тому числі земельна ділянка для ведення товарного сілськогосподарського виробництва, успадкована ним після смерті своєї матері, що розташована на території Сніжківської сільської ради. Вони являються спадкоємцями за законом першої черги, однак у передбачений законом строк не звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, так як тривалий час перебували в жалобі після смерті близької людини, а потім вважали, що фактично вони користуються спадковим майном, мають на нього правовстановлюючі документи і цього досить для прийняття спадщини. Просили визначити їм додатковий строк для вчинення вказаний дій. В судовому засіданні представник позивачів заявлені вимоги підтримав, вважав, що позивачі з поважних причин пропустили строк подання заяв про прийняття спадщини. Представник відповідача в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі про що повідомив суд листом. Вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.01.2010 року помер чоловік [PERSON] та батько [PERSON] [PERSON], який мешкав в с. Сніжки, Буринського району Сумської області, у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно, що підтверджується свідоцтвами про укладення шлюбу, свідоцтвами про народження, свідоцтвом про смерть спадкодавця, довідками Сніжківської сільської ради, заповітом (а.с.4-17). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті останнього є позивачі, але заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк вони не подали. Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №47356053 спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з розяснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачами з поважних причин, оскільки отримавши після смерті спадкодавця правовстановлюючі документи на спадкове майно, тривалий час доброчесно вважали, що таким чином вони прийняли спадщину. При цьому позивачка [PERSON] має похилий вік та хворобливий стан здоровя. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні дані про заперечення будь-кого щодо переходу до позивача спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивачів обєктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили їм своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивачі, повязані зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивачів виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, субєктом яких вони є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved