Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивачі звернулись до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за розпискою. Свої позовні вимоги обгрунтовують наступним: 01.06.2011 року позивачі надали у борг відповідачам [PERSON] і [PERSON] гроші у сумі 42000 грн. на строк до 01.10.2011 року, на підтвердження чого була складена відповідачами письмова розписка. Однак до теперішнього часу відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконали. З поверненням боргу відповідачі зволікають, що свідчить про небажання повертати борг. На неодноразові нагадування позивачів щодо повернення боргу не реагують. У зв'язку з тим, що позичальники своєчасно не повернули суму позики, то у відповідності до ст.ст. 530, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України вони зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми. Згідно довідки відділу статистики у м. Токмак сума боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення станом на 31.08.2014 року складає 47132,65 грн. Три процента річних від простроченої суми становить: 47132,70 грн. х 3 : 100 : 366 днів х 1095 днів прострочки = 4230,40. Таким чином, загальна сума боргу становить 51375 грн., яку необхідно стягнути з відповідачів на їх користь. Також просять стягнути з відповідачів заподіяну їм моральну шкоду, яку оцінюють в сумі 5000 грн. Позивачі та їх представник в судове засідання не з'явилися, згідно наданих заяв позовні вимоги підтримують та просять суд розглянути справу у їх відсутність Відповідачі в судове засідання не з'явилися, згідно наданих заяв позовні вимоги визнають та просять суд розглянути справу у їх відсутність. Враховуючи положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 01.06.2011року позивачі надали у борг відповідачам [PERSON] і [PERSON] кошти у сумі 42000 грн. на строк до 01.10.2011 року, про що відповідачі власноруч склали розписку від 01.06.2011 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13, зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про існування не виконаного зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі N 6-24цс12). Позичальники свої зобов'язання не виконали, борг не повернули, про що свідчить наявний у позивачів оригінал розписки, який міститься в матеріалах справи. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно довідки відділу статистики у м. Токмак № 42.01-07/366 від 26.09.2014 року сума боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення станом на 31.08.2014 року складає 47132,65 грн. Три процента річних від простроченої суми становить: 47132,70 грн. х 3 : 100 : 366 днів х 1095 днів прострочки = 4230,40. Таким чином, загальна сума боргу становить 51375 грн. Оскільки на день розгляду справи у суді борг позивачам відповідачами у повному розмірі не повернутий, він підлягає стягненню з них у судовому порядку. Крім того, позивачами заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн., яка полягає у душевних стражданнях позивачів, заподіяних внаслідок протиправної поведінки відповідачів, ухилення їх від належного виконання договору позики, в обмеженні прав позивачів на користування та розпорядження власним майном, потреба позивачів в коштах на лікування. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сімї чи близьких родичів. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості. Зважаючи на характер правопорушення, глибину душевних страждань позивачів, вимог розумності і справедливості суд вважає, що з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню 5000,00 грн. у якості компенсації заподіяної моральної шкоди На підставі вищенаведеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони усі понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved