Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому зазначили, що на підставі свідоцтва № 1868 про право власності на житло, виданого 26.08.1998 року Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, позивачам на праві приватної власності в рівних частках, належить квартира [ADDRESS] . За адресою [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , сина [PERSON] . З серпня 2015 року відповідач фактично залишив місце реєстрації свого помешкання, та фактично проживає в іншому місці. Реєстрація місця проживання відповідача у належній позивачам квартирі перешкоджає їм у реалізації їх права власності, тому просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Представник позивачів - адвокат Аворник Л.В. подала клопотання, щодо слухання справи за відсутності позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримує, з підстав викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва № 1868 про право власності на житло, виданого 26.08.1998 року Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності в рівних частках, належить квартира [ADDRESS] . За адресою [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання відповідача - [PERSON] , сина [PERSON] . З серпня 2015 року відповідач фактично залишив місце реєстрації свого помешкання, та фактично проживає в іншому місці. Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз`яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивачі правомірно вимагають усунення будь-яких порушень їх прав. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачам здійснювати своє право власності на квартиру. Відповідач визнав позов. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved