Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 06.12.2018 р. звернулись в суд із позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , у якому просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] та зняти їх із реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування позову покликаються на те, що вони є членами сім`ї наймача вищевказаної квартири та зареєстровані у такій. Окрім них, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які з 1993 року не проживають за вказаною адресою, не несуть жодних витрат на утримання квартири, виїхали на постійне місце проживання у іншу область. Реєстрація відповідачів створює перешкоди у користуванні житлом. Із покликанням на ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР просили позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова Рудакова І.П. від 02.01.2019 р. прийнято даний позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 29.05.2019 р. позов задоволено частково, визнано відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою від 20.05.2020 р. задоволено заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення, скасовано вищевказане заочне рішення та призначено розгляд справи до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Розпорядженням в.о. керівника апарату Сихівського районного суду м.Львова від 23.06.2020 р. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи. Відповідно до ухвали від 24.06.2020 р. прийнято до провадження дану цивільну справу та призначено судовий розгляд такої. 01.07.2020 р. надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, у якому позивачі просили зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування зустрічного позову покликаються на те, що позивач [PERSON] , її брат [PERSON] та їх батьки отримали ордер №542 з правом зайняття трьохкімнатної квартири [ADDRESS] . Основним квартиронаймачем була їх мати [PERSON] , яка померла [INFO] . За вказаною адресою 31.03.1991 р. за згодою усіх членів сім`ї, була і зареєстрована [PERSON] , донька [PERSON] . Через агресивну поведінку свого брата та переживаючи за своє здоров`я, у 1993 році вона із чоловіком та дворічною донькою, за домовленістю з матір`ю [PERSON] , з метою уникнення загострення конфліктів з відповідачем [PERSON] , в надії, що через короткий проміжок часу їх стосунки налагодяться, тимчасово переїхала до батьків чоловіка у Донецьку область. Разом з тим, з місця реєстрації не знімалась та не реєструвала місце проживання у іншому місці. На протязі усіх цих років позивачі неодноразово робили спроби повернутися додому, регулярно навідували матір та бабусю. Усі літні канікули діти позивачки [PERSON] проводили у м.Львові у бабусі [PERSON] , але кожного разу все закінчувалось однаково проханням матері не погіршувати ситуацію. У червні 2014 р. у зв`язку з бойовими діями на сході країни, вони разом із сім`єю переїхали у м.Львів, де постійно проживали у спірній квартирі, оплачували комунальні послуги, займались пошуками роботи для подальшого проживання. Однак через три місяці змушені були знову покинути своє місце проживання через постійні конфлікти з відповідачем [PERSON] , який створював ці конфлікти та робив усе можливе щоб їхнє співіснування було неможливим. Після смерті матері [INFO] , їх у квартиру не впускали, ключі надано не було. Спочатку відповідачі в телефонних розмовах стверджували, що в квартирі іде ремонт, а потім все рідше почали відповідати на телефонні дзвінки. У січня 2020 р. вони дізнались, що були зняті з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , однак законних підстав у відповідачів на виселення позивачів чи заборону користування житлом не було, що суперечить чинному законодавству та порушує їх житлові права. Ухвалою від 10.07.2020 р. зустрічну позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків такої. Ухвалою від 28.09.2020 р. прийнято до розгляду зустрічну позовну, об`єднано цивільну справу № 464/7008/18 за первісним позовом із цивільною справою № 464/3385/20 за зустрічним позовом та присвоєно номер справи 464/7008/18. Окрім цього, вказаною ухвалою здійснено перехід із спрощеного позовного провадження на загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче провадження. 15.10.2020 р. надійшов відзив на зустрічний позов відповідача [PERSON] , у якому останній просив первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, з огляду на таке. Позивачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] припинили проживати у спірній квартирі із 1993 року, що і визнають вони у своїх заявах. З цього часу вони не проживали у квартирі, знаходились та постійно проживали у м.Донецьку та Донецькій області. Як вбачається із заяви про перегляд заочного рішення, такі і на даний час проживають у Донецькій області. Причиною переїзду [PERSON] у Донецьку область було те, що в неї склалась сім`я з чоловіком, який не мав жодного стосунку до спірної квартири і вони переїхали на нове місце проживання за місцем постійного проживання чоловіка [PERSON] та батька [PERSON] . Позивачі за зустрічним позовом не лише постійно проживали, а і мали постійне місце праці у м.Донецьку, [PERSON] навчалась у м.Донецьку. Окрім цього, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] отримувала медичну допомогу у міській клінічній лікарні №16 м.Донецьк, а на даний час отримує медичну допомогу у приватній лікарні в сімейного лікаря смт.Велика Новосілка. Також додатковим підтвердженням того, що [PERSON] проживала у м.Донецьку є факт народження нею [INFO] у м.Донецьку сина [PERSON] . Відповідач за первісним позовом [PERSON] долучила до матеріалів справи довідку про взяття її на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання особи на території, де виникли обставини, зазначені в ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», на момент їх виникнення. Таким чином фактом свого статусу внутрішньо переміщеної особи [PERSON] визнала факт втрати нею зв`язку із спірною квартирою, яка не знаходиться в зоні збройного конфлікту у м.Донецьку до початку цього збройного конфлікту. Також [PERSON] зазначив, що ними, як відповідачам за первісним позовом не чинились перешкоди у користуванні квартирою, оскільки починаючи з 1993 року до вересня 2020 року ними ( [PERSON] та [PERSON] ) не було пред`явлено позову про усунення перешкод у користуванні квартирою, такі у період з 2014 р. по 2020 р. не звертались у Сихівський ВП ГУ НП у Львівській області та ЛКП «Хуторівка» щодо чинення їм перешкод у користуванні такою, а також не звертались в Управління житлового господарства Львівської міської ради з питання бронювання квартири в управління житлового господарства Львівської міської ради. Із врахуванням наведеного, твердження позивачів за зустрічним позовом про те, що їх у спірну квартиру ніхто не впускав та ключі не давав, є голослівними, так як вони ні до, ні після смерті матері [PERSON] , не робили жодних спроб проживати у квартирі та не мали такого наміру. Відповідно не відповідають дійсності і твердження у зустрічній позовній заяві про те, що у [PERSON] та [PERSON] постійно виникали конфлікти, які унеможливили їх спільне проживання у одній квартирі. Речей відповідачів у квартирі немає, житлово-комунальні послуги ними не сплачувались. Щодо малолітнього [PERSON] зазначає, що він був зареєстрований у спірній квартирі у той час, коли його мати [PERSON] була у такій зареєстрована, оскільки для реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини у житло, в якому зареєстрований один з батьків неповнолітньої дитини, не потрібна згода інших мешканців квартири. Малолітній [PERSON] жодного дня у квартирі [ADDRESS] не проживав, відповідно його право користування квартирою є похідним від права матері [PERSON] . Із врахуванням вищенаведеного, зазначає, що відповідачі за первісним позовом останній раз були у квартирі понад 6 місяців до пред`явлення вищевказаного позову до суду, самі ж не звертались до суду із заявою про продовження строку зберігання за ними права користування квартирою внаслідок відсутності у такій понад 6 місяців, понад 25 років не беруть участі в утриманні та ремонті квартири, а відтак втратили право користування такою. Окрім цього, 15.10.2020 р. надійшов відзив на зустрічний позов відповідачів [PERSON] та [PERSON] , у якому останні просили первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного відмовити з підстав, що зазначені у відзиві відповідача [PERSON] . Зазначають, що відповідачі вибули на постійне проживання у 1993 році у Донецьку область, де постійно проживали, працювали, навчалась, створювали нові сім`ї та народжували дітей, що підтверджується відповідними доказами, а відтак такі втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Також вказують, що право малолітньої дитини на користування житлом нерозривно пов`язано з правом на користування житлом одним із батьків дитини. Ухвалою суду від 20.10.2020 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 07.12.2020 р. провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації закрито у зв`язку із смертю позивачки [PERSON] . Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримав з підстав, що наведені в такому. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити за безпідставністю із покликанням на обставини, наведені у відзиві на зустрічну позовну заяву. Позивачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, 13.07.2020 р. звернулись в суд із заявою про розгляд справи у їх відсутності, позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] та зняття їх із реєстраційного обліку за вказаною адресою підтримали повністю, просили такий задовольнити. Представник [PERSON] та [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні первісного позову за безпідставністю, а зустрічний задовольнити. Надала пояснення, які відповідають змісту зустрічної позовної заяви. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання 20.01.2020 р. не з`явились. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради Зуєв Я.М. у судовому засіданні заперечив проти задоволення первісного позову в частині визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , відповідно підтримав її позовні вимоги зустрічного позову про усунення перешкод у користуванні квартирою. Таку позицію представник обґрунтував виходячи із інтересів малолітнього [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] . Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області у судове засідання не з`явився. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до такого висновку. Статтею 47 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою\~статті 9 ЖК УРСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до\~статті 72 ЖК Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та малолітній [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Квартира складається з трьох кімнат загальною площею 67,30 кв.м. та належить Львівській міській раді, (т.1 а.с.98 довідка з місця проживання про склад сім`ї і прописки, т. 1 а.с. 109 довідка про реєстрацію місця проживання особи). [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) разом із своїми батьками [PERSON] та [PERSON] були вселені у вищевказану квартиру на підставі ордеру №542 Виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів від 27.07.1983 р.н. (т.1 а.с.96-97). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , починаючи з 1993 року фактично не проживають у спірній квартирі [ADDRESS] , тобто понад встановлені строки, що підтверджується актами ЛКП «Хуторівка» від 21.11.2018 р., від 13.02.2019 р. та від 21.05.2019 р. (т.1 а.с.4, 27, 49). Встановлено, що із 1993 року [PERSON] та [PERSON] змінили постійне місце проживання та переїхали із квартири, у якій зареєстровано їх місце проживання ( [ADDRESS] за місцем проживання чоловіка [PERSON] та батька [PERSON] . Останні навчались, працювали, отримували медичну допомогу у Донецькій області (т.2 а.с.115-117, 131-134). Відповідач [PERSON] одружилась та народила сина [PERSON] у м.Донецьку, що підтверджується рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18.10.2018 р. (т.1 а.с.164-165). Те, що [PERSON] та [PERSON] постійно не проживають у спірній квартирі із 1993 року сторонами не оспорюється та підтверджується, зокрема, заявами свідків, в порядку ст.93 ЦПК України, [PERSON] та [PERSON] , які долучені до матеріалів справи (т.2 а.с. 110-112, 119-121). Із даних заяв вбачається, що починаючи із 1993 року вони дійсно проживали у м.Донецьку та Донецькій області, де і проживають по даний час. Доводи [PERSON] про те, що поважною причиною їх із донькою непроживання у квартирі [ADDRESS] є агресивна поведінка її брата [PERSON] , який після смерті матері чинить їм перешкоди у доступі до квартири, не дає ключі від такої, не заслуговують на увагу, оскільки такі жодними належними та допустимими доказами не підтверджено. Зокрема, як вбачається із листа начальника Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області від 31.07.2020 р. [PERSON] , адресованого адвокату Масляному Ю.А., громадяни [PERSON] та [PERSON] у Сихівський ВП ГУ НП у Львівській області в період з 2014 по 2020 роки у даний відділ поліції не звертались (т.2 а.с.189). Мали місце звернення до правоохоронних органів [PERSON] з приводу протиправних дій відносно неї [PERSON] лише у 1991 році та 1992 році, що підтверджується відповідними доказами (т.1 а.с. 99-104). Із листа ЛКП «Хуторівка» №365 від 30.07.2020 р. вбачається, що на протязі 2014-2020 р.р. [PERSON] та [PERSON] не звертались в ЛКП «Хуторівка» щодо чинення їм перешкод у проживанні та користуванні житлом квартирою [ADDRESS] (т.2 а.с.192). Допитаний під час розгляду справи свідок [PERSON] , який є сусідом [PERSON] , зазначив, що проживає у будинку [ADDRESS] із 1984 року. З [PERSON] вони часто спілкувались, оскільки разом їздили на роботу. Після початку бойових дій на сході України, зі слів [PERSON] дізнався, що у нього є рідна сестра, яка із 1993 року проживає у Донецькій області, а до цього часу йому не було відомо про це. Допитана під час розгляду справи свідок [PERSON] надала показання про те, що знайома із учасниками справи із 1985 року. Їй відомо лише зі слів [PERSON] , що між ними з братом завжди були конфлікти, тому через те [PERSON] не проживала у квартирі [ADDRESS] . Востаннє у вказаній квартирі [PERSON] була разом із донькою [PERSON] у 2018 році, у цей час їм не чинились перешкоди у доступі до квартири. [PERSON] проживала із чоловіком у м.Донецьку, приїжджала у м.Львів провідувати матір. Окрім цього, твердження позивачів за зустрічним позовом про те, що вони періодично навідувались до квартири, те, що [PERSON] отримувала медичну допомогу у 2014 році за місцем своєї реєстрації не є підставою вважати, що вони в цей час проживали в квартирі та не втратили право користування нею. Також не\~заслуговують на\~увагу і\~пояснення [PERSON] \~про те,\~що вона\~брала участь\~в утриманні\~спірної квартири\~та сплачувала\~за житлово-комунальні\~послуги,\~оскільки доказів\~наведеного не\~надано.\~ Дослідивши матеріали справи, слід прийти до висновку, що візити у м.Львів [PERSON] та [PERSON] зумовлені були необхідністю, зокрема [INFO] померла мати [PERSON] , відтак вони із донькою приїжджали на похорон; у серпні 2018 року [PERSON] оформляла пенсію, а у грудні 2018 року вони реєстрували місце проживання малолітнього [PERSON] , що вимагало їх обов`язкової присутності (т.2 а.с. 122- медична документація, т.1 а.с.105, 106, 107 посадочні документи на поїзд у поїзді). \~ \~ \~ \~Слід також\~зазначити,\~що у судовому засіданні 07.12.2020 р. відповідачка [PERSON] пояснила, що якби на Донбасі не розпочалась війна у 2014 році, вона б ніколи не повернулась у м.Львів для постійного проживання. Також пояснила, що востаннє була у спірній квартирі у 2018 році разом із донькою [PERSON] , приїжджали для реєстрації місця проживання внука [PERSON] . Таким чином, всупереч вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, відповідачами [PERSON] та [PERSON] та їх представником не надано жодних належних та допустимих доказів їх непроживання у квартирі [ADDRESS] понад шість місяців з поважних причин та доказів на підтвердження обставин, у випадку наявності яких за тимчасово відсутньою особою зберігається право користування житлом (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в добровільному порядку виїхали з квартири [ADDRESS] та не вчиняли жодних дій, які б свідчили про їх наміри повернутись до цієї оселі для подальшого постійного проживання в ній. Із врахуванням наведеного, виходячи із норм ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, суд приходить до висновку, що позивачами [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] доведено обставини, зазначені у первісному позові, а саме щодо факту непроживання [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] більше шести місяців за відсутності поважних причин на те, відтак первісний позов в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщення підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги позивачів за первісним позовом про зняття з реєстрації місця проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на таке. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можливо лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв`язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Таким чином, рішення суду по справах даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування. Згідно зі\~ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Орган реєстрації,

Outcome: partial