Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом ,в якому просять усунути перешкоди у користуванні квартирою №75 по вул.. Ньютона 134 в м. Харкові шляхом виселення [PERSON] та інших осіб , які проживають у вищевказаній квартирі з його дозволу чи згоди або без такої, а також звільнити квартиру від їхніх речей та майна із одночасним вселення до квартири позивачів . В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що на підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2016 року , що набрало законної сили , позивачам на праві власності належить спірна квартира . Однак, в порушення прав позивачів як власників квартири , відповідач та колишній власник продовжують проживати в належній позивачам квартирі .Однак , всупереч усім положенням законодавства , у спірній квартирі проживає стороння особа, що заважає власникам вільно користуватися , розпоряджатися квартирою та приводить до безліч інших незручностей. Відповідач не має права користуватися квартирою відповідно до положень ст. 405 ЦК України та ч. 1 ст. 156 ЖК України , договорів найму (оренди) цієї квартири між позивачами та відповідачем не укладалось. Окрім перешкод у володінні та користуванні отриманою у власність квартирою , позивачі зазнають ймовірних у майбутньому втрат у зв,язку із накопиченням відповідачем боргів за користування в належній позивачам квартирі послугам підприємств з надання комунальних послуг та можливим відключенням такими підприємствами в подальшому житлового приміщення від мережі постачання своїх послуг. У судове засідання позивачі не з»явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник у судове засідання не з»явилися. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO], шо підтверджується довідкою наданою на запит суду Відділом адресно -довідкової роботи підрозділу ГУДМС УДМС України в Харківській області. Відповідно до заочного рішення від 29 вересня 2016 року припинено право спільної сумісної власності [PERSON] на 1/8 частину квартири [ADDRESS], з виплатою їй грошової компенсації у розмірі 44 225 грн. 00 коп., внесеній позивачами на депозитний рахунок № 37318098006674 Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (код 26281249) в ДКС України, МФО 820172. Визнано право власності на 1/7 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Визнано право власності на 1/7 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Визнано право власності на 1/7 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Визнано право власності на 1/7 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Визнано право власності на 1/7 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Визнано право власності на 2/7 частин квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Заочне рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 76, 77, 78, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи судом неодноразово з ЖЕК №24 Слобідського району м. Харкова запитами та ухвалою суду витребувано інформацію про всіх осіб ,які зареєстровані та проживають за адресою: [INFO] , а також про осіб , на яких нараховується плата за житлово- комунальні послуги , однак зазначена інформація до суду не надійшла. Положеннями ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивачі, будучи обмеженими у здійсненні права власності щодо спірної квартири , мають право вимагати усунення перешкод в здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення попереднього власника. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення відповідача , та вселення позивачів законні, обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо можливості задоволення позовних вимог в частині виселення інших осіб , що проживають в спірній квартирі з дозволу (зголи) відповідача або без такого дозволу (згоди) , а також звільнення квартири від їхній речей та майна , то суд вказує на таке. Предметом доказування у справах даної категорії є наявність обставин, що в силу приписів норм матеріального права дозволяють позивачу просити суд захисти своє право власності шляхом виселення. Пов,язані з цим вимоги мають бути обґрунтованими та підкріпленими відповідними доказами. Законодавцем визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки (ст.179 ЦК України). Позивач в даному випадку не довів належними та допустимими доказами того, яких інших осіб необхідно виселити , не вказав на індивідуальні речі , які б давали можливість їх ідентифікувати від інших речей наявних у будинку. Крім того, в позовній заяві позивачі не мотивували, які речі відповідача та інших осіб та як саме порушують їх права, як власників квартири . Таким чином, позивачі не виконали покладений на них обов,язок доказування передбачений у ст. 81 ЦПК України. Отже, позовні вимоги в цій частині є не доведеними, а тому задоволенню не підлягають. Однак, це не позбавляє позивачів в подальшому на звернення до суду , надавши відповідні докази на підтвердження своїх позовних вимог. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial