Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідачів виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Тернопільської міської ради, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Тернопільської міської ради, [PERSON] про визнання за ними права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 66,0 кв.м. З врахуванням уточненої позовної заяви, позов обґрунтовано тим, що 27 лютого 2002 року позивачу [PERSON] було видано ордер на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 66,0 кв.м. на право заняття житлового приміщення сім`єю з трьох осіб. Вказана квартира знаходиться у дванадцятиквартирному будинку збудованого за їх кошти комунальним підприємством «Тернопільелектротранс» у якому позивач [PERSON] тривалий час працював. [PERSON] в строк до 31 грудня 2012 року не звернувся до органу приватизації для оформлення права власності на квартиру із відповідним пакетом документів, оскільки повноваження міського бюро технічної інвентаризації були припиненні. Станом на день подання позову реєстраційний орган відмовляє в оформленні права власності на спірну квартиру мотивуючи відмову необхідністю звернення до міського бюро технічної інвентаризації в строк до 31 грудня 2012 року. З огляду на викладене просять позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2021 року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, а протокольною ухвалою суду від 07 червня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 01 липня 2021 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідачів виконавчого комітету Тернопільської міської ради та Тернопільської міської ради Гулкевич С.Б. проти задоволення позову заперечила з тих підстав, що міська рада не порушувала прав позивачів. Дійсно, будинок був збудований господарським способом за рахунок жильців, введений в експлуатацію, однак міська рада видала ордер позивачу на вказану квартиру та прийняла рішення про оформлення права власності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила. Зазначила, що квартира належить її батькам, оскільки побудована за їх кошти. Вона в цій квартирі не жила та на неї не претендує. Представник відповідача відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився попередньо звернувшись до суд із заявою про розгляд справи за відсутності представника відділу за наявними в справі матеріалами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі обставини: Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів №664 від 26 липня 1995 року забудівником господарським способом будівництва 10 квартирного житлового будинку в [ADDRESS] визнано державно-комунальне підприємство «Тернопільелектротранс». Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів №567 від 21 серпня 1996 року внесено зміни у вищезгадане рішення, а саме замість 10 квартирного житлового будинку зазначено здійснювати будівництво 12 квартирного житлового будинку. Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №171 від 27 лютого 2002 року виконавчим комітетом погоджено видати [PERSON] (черга №1769, дольова, КП «Тернопільелектротранс») ордер на квартиру [ADDRESS] , склад сім`ї 3 особи. Вирішено провести міським бюро технічної інвентаризації реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] . 12 березня 2002 року Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №171 від 27 лютого 2002 року видано ордер на житлове приміщення №84 серія МК з сім`єю з трьох чоловік до складу якої також входять дружина - [PERSON] , дочка [PERSON] , яким засвідчено право зайняття житлового приміщення житловою площею 35,3 кв.м., з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою [ADDRESS] . [INFO] на замовлення [PERSON] ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] згідно якого квартира збудована у 2001 році, розташована на 2 поверсі, загальна площа становить 66,0 кв.м., житлова площа - 38.2 кв.м. Згідно довідки №04 виданої ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» 04 січня 2021 року при обстежені двокімнатної квартири [ADDRESS] 29 грудня 2020 року встановлена зміна технічних характеристик квартири, а саме: збільшення загальної площі на 1,2 кв.м., збільшення житлової площі на 2,9 кв.м, які відбулися за рахунок проведеного перепланування, що не належить до самочинного будівництва, не являється реконструкцією нерухомого майна і не потребує документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. За адресою [ADDRESS] станом на 16 лютого 2021 року зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з довідки №82 виданої ДП «Фаворит». Суд, розглянувши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені частині другій статті 16 ЦК України, пунктом один якої передбачено такий спосіб, як визнання права. Частиною першою статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Верховною Радою\~України 04.07.2012\~прийнято\~Закон України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо вдосконалення\~та спрощення\~процедури державної\~реєстрації земельних\~ділянок та\~речових прав\~на нерухоме\~майно»\~№ 5037-VI,\~яким внесено\~зміни до\~нової редакції\~Закону\~України «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень»\~(у\~редакції Закону\~України від\~01.07.2004\~№ 1952-IV),\~а також\~до\~Закону України\~«Про нотаріат»\~з\~наданням нотаріусам\~повноважень щодо\~здійснення функцій\~державного реєстратора\~прав на\~нерухоме майно. Згідно із зазначеними законодавчими змінами систему органів державної реєстрації прав на нерухоме майно становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав (стаття 6\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Водночас\~у випадках,\~передбачених\~Законом України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень»,\~державним реєстратором\~є нотаріус\~як спеціальний\~суб`єкт,\~на якого\~покладаються функції\~державного реєстратора\~прав на\~нерухоме майно. Згідно з пунктами 2, 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України»\~від 11.02.2010 № 1878-VI\~новий порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запроваджується з 01.01.2013. Відтак з 01.01.2013 реєстратори бюро технічної інвентаризації втрачають повноваження щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Такі повноваження здійснюватимуться виключно реєстраторами органів державної реєстрації прав на нерухоме майно та, у передбачених законом випадках, - нотаріусами. Згідно частина\~другої статті\~12\~Закону України\~«Про власність»,\~діючого на\~момент закінчення\~будівництва будинку\~в якому\~знаходиться спірна\~квартира, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Статтями 15,16 Закону передбачено, що член \~житлового,\~ житлово-будівельного,\~дачного,\~гаражного чи\~іншого кооперативу\~або товариства,\~який повністю\~вніс свій\~пайовий внесок\~за квартиру,\~дачу,\~ гараж,\~ іншу\~ будівлю\~ або\~ приміщення,\~надані йому\~в користування,\~набуває права\~власності на\~це майно. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Оскільки судом встановлено, що спірна квартира побудована за кошти [PERSON] та [PERSON] за час їх шлюбу, тому вона є їх спільною сумісною власністю. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, враховуючи те, що позивачі є власниками квартири, однак, через зміни до законодавства не можуть юридично оформити право власності, а тому, суд доходить висновку, що їх право підлягає захисту, шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 66,0 кв.м.

Outcome: approved