Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою до відповідача про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування жилим приміщенням в гуртожитку, у якій прохали встановити факт проживання та реєстрації на законних підставах [PERSON] та [PERSON] в житловому приміщенні - кімнаті [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] та [PERSON] право користування на законних підставах житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що [PERSON] з 22.03.1978 року та її донька [PERSON] з 31.05.1997 року постійно проживають в гуртожитку в кімнаті [ADDRESS] , на праві користування житлом, що підтверджується наявними документами. У позові вказують, що мають на меті приватизувати вказану кімнату. Дана кімната була надана позивачу [PERSON] на підставі розпорядження №1 від 22.03.1978 року, оскільки вона була прийнята на посаду як молодий спеціаліст у Державному підприємстві Полтавський електромеханічний завод «Електромотор» обмотувальником в цех великих серій. [INFO] народилася донька [PERSON] , яка з моменту народження по теперішній час проживає по [ADDRESS]. У кімнаті № 617 даного гуртожитку [PERSON] постійно проживає вже більше 40 років, донька [PERSON] з моменту її народження, сплачують всі необхідні платежі за користування житлом, що підтверджується доданими до заяви копіями квитанцій. Проте, згідно відмітки в паспорті [PERSON] та [PERSON] було здійснено реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , але з невідомих причин не було вказано кімнати, в якій вони проживають. З цього приводу позивачі звертались до Центру надання адміністративних послуг Полтавської міської ради з проханням внести відповідні зміни в паспорт щодо вказання конкретної кімнати, але внесення змін в паспортні дані відбуваються на підставі оригіналів документів, а саме Постанови та ордеру з дати на час звернення, а отже, така реєстрація не буде підтвердженням постійного законного проживання в кімнаті гуртожитку, що і є перешкодою для реалізації законних прав позивачів. 18.10.2019 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Третя особа Управлінням майном комунальної власності міста 29.01.2019 року надала відзив, у якому зазначено, що право на приватизацію - це закріплене, визнане та гарантоване чинним законодавством України право громадян. Однак для його реалізації особа має подати до уповноваженого органу всі необхідні документи, які в тому числі підтверджують її право на користуванням житловим приміщенням на законних підставах. При вирішенні даної справи Управління покладається на розсуд суду, просили розглядати справу без участі представника Управління. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представники відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача. Відзиву та інших клопотань до суду не направляв. Треті особи Комунальне підприємство «Житлово - експлуатаційна організація №2», Дочірнє підприємство «Електромотор - побут» Приватного акціонерного товариства «Електромотор» у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань суду не надали. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Як вбачається із матеріалів позову, позивачі не можуть реалізувати своє право на приватизацію житла без встановлення факту проживання на правових підставах та визнання за ними права користування жилим приміщенням в гуртожитку в судовому порядку, а тому звернулись до суду із відповідним позовом. Державне підприємство Полтавський електромеханічний завод «Електромотор» було перетворено в Відкрите акціонерне товариство відповідно до Закону України «Про приватизацію державних підприємств», згідно Наказу Фонду державного майна України №30-АТ від 11.05.1994 року та перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Електромотор» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 р., згідно протоколу загальних зборів акціонерів ПАТ «Електромотор» №34 від 28.11.2017 р. останнє було перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Електромотор». 01.11.1998 року ВАТ «Електромотор» передав на баланс Дочірнього підприємства «Електромотор-побут» ВАТ «Електромотор» гуртожиток в [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 03.11.2014 року №154 надано дозвіл на зміну статусу гуртожитку по [ADDRESS] на гуртожиток для проживання сімей (сімейного типу). Згідно рішення двадцять першої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 19.02.2019 року даний гуртожиток по [ADDRESS] було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтави. Згідно рішення позачергової двадцять п`ятої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 12.07.2019 року надано дозвіл мешканцям гуртожитку на приватизацію кімнат в гуртожитку по [ADDRESS] . Наданим правом на приватизацію займаної кімнати та згідно з вимогами ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність та за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п`яти років). Приватизація жилих і нежилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад, які раніше були самовільно переплановані, може відбуватися після визнання перепланування таким, що відповідає законодавству України щодо технічних умов і будівельних норм до житла. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Також ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Як вбачається із позовної заяви, позивачі [PERSON] з 22.03.1978 року, її донька - [PERSON] з 31.05.1997 року постійно проживають сім`єю у кімнаті [ADDRESS] на праві користування житлом. Судом встановлено, що з доданих до матеріалів справи позивачем копії технічного паспорту на кімнату [ADDRESS] (з погашеною відміткою щодо встановлених перепланувань) та Витягу з рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради № 312 від 24.12.2019 року підтверджується погоджене Виконавчим комітетом Шевченківської районної у місті Полтаві ради перепланування приміщення в гуртожитку, яким користуються позивачі. Вказане приміщення складається з кімнати (1) 15,7 кв. м, шафи (2) 0,6 кв. м, шафи (3) 0,6 кв. м, в загальній власності знаходиться площа 3,5 кв.м. Загальна площею 20,4 кв.м. В загальному користуванні знаходяться коридор (І) пл. 2,3 кв. м., душова (ІІ) пл. 2,6 кв. м., вбиральня пл. 1,0 кв. м. Пунктом 5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно з п.п. 5, 6 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських ради належить ведення обліку відповідно до закону, житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Судом встановлено, що об`єкт нерухомого майна - кімната загальною площею 20,4 кв.м, житловою площею 15,7 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Полтави. Дана обставина не оспорюється сторонами. Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Проте, як встановлено судом, виданий ордер для вселення в гуртожиток недійсним не визнавався, доказів цьому сторонами не надано. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Доказами того, що позивачі, правомірно і тривалий час проживають в гуртожитку та користуються визначеною кімнатою [ADDRESS] гуртожиток) є розпорядження № 1 від 22.03.1978 року на вселення в гуртожиток позивача, квитанції про сплачені рахунки за житлово-комунальні послуги вибірково за період проживання у вказаній кімнаті, технічний паспорт на кімнату в гуртожитку, а також іншими доказами в їх сукупності. Позивачі в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєстрували своє постійне місце проживання в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки (чинного на час вселення в спірне жиле приміщення), пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР саме на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Але станом на теперішній час у позивачів виникають труднощі в реалізації їх житлових прав на вказану кімнату в гуртожитку, пов`язані із встановленням факту проживання на правових підставах та визнанням за ними права користування вказаним жилим приміщенням в гуртожитку на законних підставах, та щодо можливої приватизації житла у подальшому. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 16 ЦК України визначає, що одним з можливих способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Отже, на підставі оцінки встановлених фактичних обставин та аналізу наведених норм матеріального права суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання за позивачами права користування жилим приміщенням в гуртожитку. Без встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування жилим приміщенням позивачі не зможуть реалізувати право на приватизацію житла. Виходячи з принципів верховенства права, змагальності сторін, а також всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved