Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до територіальної громади Ісковецької сільської ради Лубенського району Полтавської області, [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем понад п'ять років до часу відкриття спадщини. У позові вказали, що вони перебувають у шлюбі з 23 вересня 1989 року. З 1999 року позивачі стали проживати однією сімєю з [PERSON], яка є двоюрідною бабусею [PERSON], в належному останній домоволодінні по вул.Центральній (стара назва Леніна), 88 в с.Ісківці Лубенського району Полтавської області. Рішення про спільне проживання було ухвалено, оскільки позивачі не мали власного житла, а [PERSON] була самотньою та потребувала допомоги по господарству. За час проживання однією сімєю позивачі та [PERSON] мали спільний бюджет, зароблені кошти та пенсію бабусі витрачали за спільною домовленістю на спільні потреби, сплатили борги подружжя [PERSON], придбали нові газові лічильники та газовий котел, провели у домоволодіння воду, придбали новий телевізор, оформили прийняття спадщини [PERSON] після смерті в 1998 році її чоловіка [PERSON], відновили цоколь будинку та цілісність кута будинку, завели підсобне господарство, заготовляли сіно та обробляли город, спільно оплачували комунальні послуги. Позивачі працювали в м.Києві вахтовим методом. [PERSON] називала позивачів своїми родичами, мала намір скласти на їх користь заповіт. Однак, 08 жовтня 2009 року [PERSON] померла. Позивачі власним коштом провели поховання [PERSON] Після смерті [PERSON] позивачі продовжили проживати в домоволодінні померлої, утримують його та доглядають за ним. [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивовану необхідністю встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем. [PERSON] пропустив встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини, а тому нотаріус рекомендувала звернутися до суду з заявою для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, [PERSON] не мав документів на підтвердження родинних відносин з [PERSON] Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 05 травня 2015 року встановлено факт, що [PERSON] є двоюрідним онуком спадкодавця [PERSON] Вказана обставина відносить [PERSON] до спадкоємців пятої черги. В с.Ісківці Лубенського району проживають й інші спадкоємці пятої черги після [PERSON], які натомість, не вчинили жодних дій для прийняття спадщини після померлої, не брали участь в її похованні чи по догляду за її майном. Зважаючи на проживання з [PERSON] однією сімєю з 1999 року, позивачі вважають себе спадкоємцями четвертої черги за законом. При цьому, позивачі вважають, що [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки вчасно звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, а [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем, хоча й був зареєстрований за іншою адресою. Позивачі прохають суд встановити, що вони постійно проживали по вул.Центральній (стара назва - Леніна), 88 в с.Ісківці Лубенського району Полтавської області однією сімєю разом з [PERSON] понад пять років до моменту смерті останньої 08 жовтня 2009 року. Позивачі та їх представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали. Відповідач Ісковецька сільська рада Лубенського району Полтавської області надіслала заяву, в якій справу прохає розглянути без участі свого представника, заперечень проти позову не надала. Представники відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечили та зазначив, що фактично [PERSON] вступив у спадщину після смерті [PERSON], про що свідчать видані йому свідоцтва про право власності в порядку спадкування на земельні ділянки. Таким чином, факт, який бажає встановити позивач не має для нього юридичного значення. При цьому заперечив факт спільного проживання однією сімєю позивачів та померлої [PERSON] Зокрема, у справі № 539/154/16-ц мається заява [PERSON], згідно якої вона та її чоловік [PERSON] з 2004 року постійно проживали в [INFO], а до своїх батьків у Лубенський район приїжджали 1-2 рази на рік. В ухвалі суду від 11.11.2016 року вказано, що [PERSON] надала довідку, згідно якої з січня 2007 року вони проживають в [INFO] в орендованій квартирі [ADDRESS]. Крім того, станом на 19.03.2008 року позивачі були зареєстровані [INFO] по вулю Леніна в с. Ісківці, Лубенського району, тоді як померла в будинку № 88 по цій же вулиці. Крім того, у справі № 539/2316/15-ц за заявою [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] заявник зазначив, що з померлою він проживав лише два роки. Крім того, померлій [PERSON] в 2007 році було забезпечено соціальний супровід, як особі, яка не має родичів та потребує допомоги, що свідчить про те, що догляд за нею ніким не здійснювався. Вказані обставини спростовують доводи позивача щодо постійного проживання з померлою однією сімєю протягом 5 років до її смерті. Третя особа нотаріус Другої Лубенської державної нотаріальної контори, направив до суду клопотання про розгляд справи без участі свого представника. Під час розгляду справи покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 08.10.2009 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті 07 січня 1998 року її чоловіка [PERSON], належала земельна частка (пай) розміром 4,24 умовних кадастрових гектари, належна останньому відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) с.ПЛ № 0157797, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 березня 2004 року. Також [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) с.ПЛ № 803715 належала земельна частка (пай) розміром 4,24 умовних кадастрових гектари. Крім того, [PERSON] згідно свідоцтва про право власності САВ 652695 від 11.08.2007 року належав на праві приватної власності будинок з господарськими будівлями по вул.Леніна, 88 в с.Ісківці Лубенського району Полтавської області. Також встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду від 05 травня 2015 року встановлено факт того, що позивач [PERSON] є двоюрідним онуком спадкодавця [PERSON], померлої 08.10.2009 року в с.Ісківці Лубенського району Полтавської області. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем пятої черги після смерті [PERSON] Після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщина подали [PERSON] та [PERSON] Постановою нотаріуса від 08.12.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва в звязку з відсутністю документів, на підставі яких можливо було б визначити ступінь спорідненості та чергу спадкування, після померлої [PERSON] Натомість спадщину у вигляді вказаних земельних ділянок (паїв) прийняв [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину НАО № 692421, НАО 692422 від 10.08.2015 року. Право власності на будинок позивач не оформив через тимчасову відсутність необхідних коштів. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Позивачі зазначають, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець пятої черги, однак фактично відповідно до ст.1264 ЦК України вони є спадкоємцями четвертої черги, оскільки проживали з померлою однією сімєю протягом 5 років до дня її смерті. Таким чином прохають суд встановити такий факт, що виключатиме в наступному виникнення потенційного спору з [PERSON] щодо спадщини після смерті [PERSON] Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до п.21 Пленуму ВС України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до п.5.1. листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Отже, предметом доказування у цій справі є факт спільного проживання позивачів та померлої в період часу з 08.10.2004 року по 08.10.2009 року, повязаність їх спільним побутом, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п., наявність взаємних прав та обов'язків. При цьому, необхідно встановити соціально-змістовні та психологічно-емоційні аспекти міжособистісних взаємовідносин позивачів та [PERSON] Встановлено, що [PERSON] та [PERSON], згідно свідоцтва про одруження перебувають у шлюбі з 23.09.1989 року. /а.с.15/ Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача, свідки повідомили наступне. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є дочкою позивачів. Вказала, що протягом останніх років життя [PERSON] позивачі надавали їй допомогу по господарству: садили городину, доглядали курей та кіз. Крім того, батьки зробили [PERSON] ремонт кута її будинку, а також деякі ремонті роботи в будинку. Купили їй телевізор та котел. Батьки та [PERSON] перебували в гарних відносинах. При цьому зазначила, що батьки працювали у м.Києві вахтовим методом, а коли поверталися в с.Ісківці, то інколи залишалися ночувати у [PERSON] В той період, коли її батьки виїжджали до м.Києва, [PERSON] інколи ночувала в батьків [PERSON] вказала, що інші родичі не надавали допомогу [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матірю [PERSON] вказала, що знає [PERSON] протягом 70 років. Останні кілька років життя [PERSON] проживала у неї та з позивачами в своєму будинку. Вказала, що давала їй трохи грошей, але більшу частину матеріальної допомоги надавали позивачі. Також позивачі надавали їй допомогу при оформленні документів, а також допомагали по господарству. Зазначила, що коли позивачі поверталися з м.Києва в с.Ісківці, то залишалися ночувати у [PERSON] Свідок [PERSON] суду повідомила, що жила по сусідству з [PERSON] в будинку її матері. Вказала, що позивачі допомагали останній робити ремонт в будинку, купляли їй побутову техніку, допомагали по господарству. Ніхто інший їй не допомагав. При цьому вказала, що в м.Києві позивачі не жили, а жили лише в [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що є двоюрідною сестрою [PERSON] Зазначила, що позивачі допомагали [PERSON] по господарству, оформляли їй документи. Свого житла не мали, а тому жили у [PERSON] та у [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що була сусідкою [PERSON] Повідомила, що в період з 2004 по 2009 рік вона проживала в м.Київ, однак приїжджала раз на три тижні в с.Ісківці. Вказала, що позивачі допомагали [PERSON] по господарству. Робили ремонт будинку, оформляли їй документи. Переїхали до [PERSON] у 1998 році, після чого постійно з нею проживали. Натомість допитані в судовому засіданні за клопотанням відповідача, свідки повідомили наступне. Свідок [PERSON] вказав, що є чоловіком сестри [PERSON] Пояснив, що позивачі з [PERSON] ні протягом 2004-2009 років, ні в інший час разом не проживали, спільного господарства не вели, оскільки як такого господарства у померлої не було. Їхні діти з народження проживали з бабою. В 2005-2006 році позивачі знімали будинок в с.Ісківці, в інший час жили у матері [PERSON] В 2006 році [PERSON] поїхав в м.Київ на заробітки, а в 2007 році в м.Київ виїхала і [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснив, що був сусідом [PERSON] Вказав, що протягом 2004-2009 років вона проживала сама. Позивачі з нею не проживали, а проживали в іншому будинку. [PERSON] мала маленьке господарство, яке вела самостійно. [PERSON] здійснила ремонт частини будинку [PERSON] вже після її смерті. До [PERSON] періодично приходив соціальний працівник. Свідок [PERSON] суду повідомив, що був сусідом [PERSON], жив в 50 м від неї. [PERSON] мала маленьке господарство, яке доглядала сама. Позивачі з нею не проживали, однак періодично надавали допомогу, зокрема допомагали робити ремонт в будинку. До неї періодично приходив соціальний працівник. Свідок [PERSON] суду повідомила, що є матірю позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] Вказала, що позивачі не жили з [PERSON] Приблизно в 2006 році позивачі виїхали на заробітки до м.Києва. Їх діти протягом 1999-2013 років проживали з нею, а з батьками не жили. Пояснила, що [PERSON] допомагала [PERSON] робити ремонт в будинку, крім того здійснила її поховання. Свідок [PERSON] суду повідомила, що була сусідкою [PERSON] Вказала, що в період часу з 2004 року по 2009 рік позивачі не проживали з [PERSON] Остання була здоровою працездатною жінкою та вела господарство самостійно. Позивачі інколи допомагали їй по господарству, однак таку ж допомогу їй надавали і інші сусіди, зокрема [PERSON] В 2006-2008 роках позивачі проживали в м.Києві та інколи приїжджали до с.Ісківці, при цьому залишалися в будинку батьків, а не у [PERSON] Ремонт в її будинку був проведений після її смерті. Таким чином, допитані судом свідки дають суперечливі за своїм змістом покази стосовно місця проживання позивачів, й інших обставин, на які посилаються сторони, що не дає можливість суду дійти висновку відносно того, що [PERSON], [PERSON] дійсно проживали з [PERSON] однією сімєю. При цьому покази свідків позивачів переважно зводяться до того, що [PERSON] та [PERSON] надавали [PERSON] періодичну допомогу по господарству, купляли майно в будинок, допомагали з оформленням документів. Однак, суть сімейних відносин окрім наведеного визначається наявністю соціально-змістовних та психологічно-емоційних аспектів міжособистісних взаємовідносин. Проте, жоден з свідків позивачів не вказував на наявність таких у відносинах між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім того, згідно довідки Ісковецької сільської ради від 05.12.2014 року останнім місцем проживання [PERSON] був будинок по вул.Леніна, 88 в с.Ісківці Лубенського району Полтавської області. На час смерті [PERSON] за вказаною адресою з нею ніхто не був зареєстрований. Згідно довідок Ісковецької сільської ради Лубенського району позивач [PERSON] з 04.09.2007 року по 17.10.2012 року, а позивач [PERSON] з 25.09.2007 року по 18.09.2012 року, були зареєстровані [INFO]. Таким чином, з 04.09.2007 року і по день смерті [PERSON], 08.10.2009 року, позивачі та померла були зареєстровані за різними адресами. Також судом досліджено матеріали справи № 539/154/16-ц. В своїй заяві про перегляд заочного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.04.2016 року [PERSON] вказує, що [PERSON] з 2004 року, а вона з 2007 року постійно проживають в [INFO], а до своїх батьків (за адресою своєї реєстрації в Лубенському районі) приїжджають один чи два рази на рік. Відповідні пояснення також вказані в ухвалі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.11.2016 року Такими поясненнями [PERSON] підтверджує те, що з 2007 року і по день смерті [PERSON], 08.10.2009 року, позивачі не проживали з померлою. Крім того, судом встановлено, що в період часу з 20.03.2007 року по 29.09.2007 року [PERSON] перебувала на обслуговуванні в Територіальному центрі соціального обслуговування, як особа, яка не має близьких працездатних родичів в даному населеному пункті, які зобовязані утримувати її та такої, що потребує стороннього догляду. При цьому суд відхиляє посилання відповідача на довідку Лубенського обєднаного управління ПФ України Полтавської області від 21.04.2017 року № 1658/11-17, відповідно до якої пенсія померлої [PERSON] членам її сімї не виплачувалася, а отже позивачі не є членами сімї померлої. Так, норма ст.52 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає перерахування пенсії членам його сім'ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті. Зміст термінів «член сімї», який передбачений вказаною нормою та нормою ст.1264 ЦК України є відмінним. Крім того, ч.3 вказаної статті передбачає наслідки не звернення членів сімї з відповідною заявою, а саме - процедуру віднесення таких коштів до спадкової маси. Отже, судом встановлено, що допитані судом свідки з боку позивача та з боку відповідачів дають суперечливі за своїм змістом покази стосовно місця проживання позивачів, й інших обставин, на які посилаються сторони. Надані суду документи, якими позивачі обґрунтовували свої посилання на ведення спільного побуту з померлою [PERSON], не свідчать однозначно про те, що вказані особи проживали разом та вели спільне господарство, при цьому відповідачем надані докази, які спростовують факт постійного спільного проживання позивачів та [PERSON] останні 5 років її життя. Крім того, позивачами не доведено наявність між ними та [PERSON] взаємних немайнових прав та обовязків, притаманних сімї. Таким чином, при вирішенні справи не знайшов свого підтвердження факт проживання позивачів разом із спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років до смерті з [PERSON], а відтак підстави для задоволення позову відсутні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Встановлено, що 20.10.2016 року між відповідачем та адвокатом [PERSON] укладено договір на представництво інтересів у цивільній справі, відповідно до якої позивач перерахував 7 000 грн 00 коп., що підтверджується квитанцією. Суд перевірив розрахунок вартості наданих правових послуг адвокатом [PERSON] та погоджується з ним. При цьому оскільки згідно з квитанцією відповідачем оплачено 7 000 грн, тобто менше ніж зазначено в розрахунку, а відповідач не заперечує проти стягнення витрат саме в цій сумі, відшкодуванню підлягає 7 000 грн.

Outcome: approved