Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-05 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили: визнати за [PERSON], право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,2466 га, розташованої за адресою: вул. Новоукраїнська (колишня назва вулиці Комсомольська), буд. 7 с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області для ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯК № 309461, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-10-126-01998, кадастровий номер № 1223284000:04:010:0084, в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], померлої 17 квітня 2016 року; визнати за [PERSON], право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,2466 га, розташованої за адресою: вул. Новоукраїнська (колишня назва вулиці Комсомольська), буд. 7 с. Миколаївка, Новомосковського району, Дніпропетровської області для ведення особистого селянського господарства, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯК № 309461, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-10-126-01998, кадастровий номер № 1223284000:04:010:0084, в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], померлої 17 квітня 2016 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 листопада 2010 року, на підставі рішення сесії Миколаївської сільської ради від 18 січня 1994 року № 14-14/ХХІ, від 28 вересня 2009 року № 3-15/V, від 10 грудня 2009 року № 277-16/V батькові позивачів - [PERSON], належала 1/2 частина земельної ділянки площею 0,2466 гектарів в межах згідно з планом, розташована на території с. Миколаївка за адресою: вул. Комсомольська, буд. 7, Новомосковського району, Дніпропетровської області, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯК № 309461, зареєстрована в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-10-126-01998. 01 червня 2011 року [PERSON], помер. Після смерті [PERSON] спадкоємцями на вищезазначену 1/2 частку земельної ділянки були: мати позивачів та дружина спадкодавця - [PERSON] та діти спадкодавця - [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON], [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON]) [PERSON]. В установлений законом [PERSON] звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], а позивачі - з заявами про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] 22 березня 2012 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: земельну ділянку площею 0,2466 гектарів в межах згідно з планом, розташовану на території с. Миколаївка вул. Комсомольська, буд. 7 Новомосковського району Дніпропетровської області. 22 березня 2012 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом, у тому числі з урахуванням 2/3 часток, від яких відмовилися доньки спадкодавця [PERSON], померлого 01 червня 2011 року. 15 січня 2013 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що по закону буде належати їй на день своєї смерті заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. 17 квітня 2016 року [PERSON], померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаного спадкового майна. Єдиними спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON], є позивачі. В установлений законом строк позивачі звернулися до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], після чого заведена спадкова справа за № 205/2016. В зв'язку з тим, що необхідно було зробити перерозподіл спадкового майна, позивачі звернулися з заявами про прийняття спадщини після смерті матері не за заповітом, а за законом. 10 листопада 2016 року позивачі звернулися до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки, розташованої в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, вул. Новоукраїнська (колишня назва вулиці Комсомольська), 7, після смерті [PERSON] 10 листопада 2016 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на 1/2 частку спадкової земельної ділянки, так як позивачами представлені наступні документи, а саме: Державний акт на право власності на спадкову земельну ділянку серія ЯК № 309461, виданий 04 листопада 2010 року Миколаївською сільською радою на ім'я [PERSON], на якому наявна відмітка нотаріуса від 22 березня 2012 року про перехід права власності на зазначену земельну ділянку до спадкодавця [PERSON], в якому відсутня відмітка органу Держземагенства про реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON], Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, з якого вбачається, що право власності на спадкову земельну ділянку, зареєстроване за [PERSON], внаслідок чого нотаріусом вказано, що за життя спадкодавцем належним чином не зареєстровано право власності та не одержано відповідний документ, що посвідчує право власності на спадкову земельну ділянку. Позивачі до суду не з`явились, представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Відповідач, треті особи у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, згідно з якими просили розглянути справу за відсутності представників. Не заперечили проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. На підставі рішення сесії Миколаївської сільської ради від 18 січня 1994 року № 14-14/ХХІ, від 28 вересня 2009 року № 3-15/V, від 10 грудня 2009 року № 277-16/V [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,2466 гектарів, кадастровий номер 1223284000:04:010:0084 в межах згідно з планом, розташовану за адресою: вул. Комсомольська, 7, с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, про що видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯК № 309461, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-10-126-01998. 01 червня 2011 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON], 22 березня 2012 року в межах спадкової справи державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори дружині померлого [PERSON] видано свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме: земельну ділянку площею 0,2466 гектарів в межах згідно з планом, розташовану за адресою: вул. Комсомольська, буд. 7, с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстроване в реєстрі за № 2-912 та свідоцтво про право на спадщину за законом, у тому числі з урахуванням 2/3 часток, від яких відмовилися доньки спадкодавця [PERSON], померлого 01 червня 2011 року. 15 січня 2013 року [PERSON] мати позивачів, склала заповіт, посвідчений секретарем Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за № 03, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що по закону буде належати їй на день своєї смерті заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Розпорядженням сільського голови Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 28/02-07 від 28 січня 2016 року в с. Миколаївка вулицю Комсомольська перейменовано на Новоукраїнська. 17 квітня 2016 року [PERSON] померла. В установлений законом строк позивачі звернулися до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] та відмову від прийняття спадщини за заповітом. 10 листопада 2016 року позивачі звернулися до Новомосковської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частки земельної ділянки, розташованої в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, вул. Новоукраїнська (колишня назва вулиці Комсомольська), 7, після смерті [PERSON] 10 листопада 2016 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на спадкової земельної ділянки, оскільки позивачами представлені: Державний акт на право власності на спадкову земельну ділянку серія ЯК № 309461, виданий 04 листопада 2010 року Миколаївською сільською радою на ім'я [PERSON], на якому наявна відмітка нотаріуса від 22 березня 2012 року про перехід права власності на зазначену земельну ділянку до спадкодавця [PERSON]І, в якому відсутня відмітка органу Держземагенства про реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON]І, Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, з якого вбачається, що право власності на спадкову земельну ділянку, зареєстроване за [PERSON], що позбавляє нотаріуса можливості видати свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкодавцем за життя належним чином не зареєстровано право власності та не одержано відповідний документ, що посвідчує право власності на спадкову земельну ділянку. Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Як розяснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим: коли перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи факту належності [PERSON] за життя спірної земельної ділянки, прийняття спадщини після [PERSON] [PERSON], отримання нею свідоцтв про право на спадщину та про право власності, відсутність доказів реєстрації належним чином виниклого права власності, відсутність доказів на підтвердження відчуження первісним власником, спадкоємцем власника нерухомого майна на користь третіх осіб, неможливість внаслідок смерті вчинення дій щодо реєстрації виниклого права власності, відсутність доказів наявності інших спадкоємців, суд приходить до переконання, що за позивачами, як спадкоємцями померлої [PERSON] за законом в рівних частках належить визнати право власності на майно земельну ділянку, розташовану за адресою: вул. Новоукраїнська (Комсомольська), 7 в с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved