Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, по якому просять суд стягнути з відповідача на користь позивачів суму інфляційних витрат в розмірі 15984,06 грн., три проценти річних в сумі 423,14 грн. та компенсацію за перевищення нормативних термінів на проведення капітально-відновлювальних робіт В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.09.2014 року з відповідача на користь позивачів стянуто суму коштів за завдану матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири. За час судового розгляду в Україні пройшла інфляція, яка збезцінила стягнуту судовим рішенням суму, дані обставини стали підставою для звернення до суду зданим позовом. Позивачі до судового засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, зазначили, що заявлені вимоги вимоги підтримують, просять суд їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач про час, дату та місце судового засідання неодноразово сповіщався належним чином, однак до суду не зявився без поважних причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду по справі суду не надавав та не заявляв. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою позивача, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2014 року по цивільній справі №1522/14746/2012 визнано КП «ЖКС «Порто-франківський» винним у невиконанні обов'язків належного утримання будинку, позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача суму шкоду в розмірі 52 912,00 грн., визначену на підставі висновку № 124/2013 судової будівельно-технічної експертизи ПП « Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.», виконану 27.12.2013 року. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.09.2014 року вищезазначене рішення Приморського районного суду м. Одеси змінено, стягнуто з КП «ЖКС « Порто-франківський» на користь [PERSON], [PERSON] компенсацію за завдану матеріальну шкоду в розмірі 26\~050 грн., компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та затрати на проведення експертизи в розмірі 3\~800 грн.. В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси залишено без змін. 15.09.2014 року апеляційним судом Одеської області винесено окрему ухвалу, якою про виявлені порушення прав людини та громадянина власників квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] довести до відома керівників Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради і прийняття дієвих заходів щодо усунення причин та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, в тому числі забезпечення здійснення ремонту даху та крівлі буд. №10 по вул. Катерининській, 77. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повідом апеляційний суд Одеської області. Вищезазначене рішення апеляційного суду Одеській області про стягнення матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, належної позивачам виконано державним виконавцем Приморського ВДВС в кінці грудня 2014 року. Підставою звернення до суду із даним позовом стали посилання позивачів на той факт, що рішення апеляційного суду Одеської області від 15.09.2014 року державним виконавцем виконано в грудні 2014 року, тобто через рік як був зроблений експертний висновок по кошторису ремонтно-будівельних робіт, та, з огляду на те, що значно підвищились ціна на товари та послуги отримана ними сума значно знецінилась. Суд звертає увагу на той факт, що рішення апеляційного суду виконано в грудні 2014 року, а з позовом про стягнення суми інфляційних витрат позивач звернувся у травні 2016 року, відомостей про те що позивачами в ході розгляду справи заявлялись вимоги про збільшення розміру позовних вимог, стягнення інфляційних витрат позивачами надано не було. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст.. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наслідки прострочення боржником у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу , який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації ( плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналізуючи вищенаведені норми слідує,що діюче законодавство не обмежує право кредитора звернутись до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення боргу. Оскільки чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому стягнення інфляційних нарахувань, нарахованих окремо на встановлену в судовому рішенні суму боргу за період невиконання відповідного судового рішення, є правомірними та обґрунтованими, однак, в даному випадку рішення суду виконано ще в грудні 2014 року, отже зобовязання з виплати суми матеріальної шкоди слід вважати припиненим. Тому, суд вважає вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі вищевказаного та

Outcome: dismissed