Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до своєї колишньої невістки [PERSON], своїх онуків: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], про усунення відповідачами перешкод, які вони чинять з приводу вільного її користування належним їй на праві власності будинком [ADDRESS]. Вказаний будинок належить позивачці на праві власності, яке вона придбала в порядку спадкування за законом. В цьому будинку вона зараз проживає зі своїм сином - [PERSON]. З березня 2010 році в будинку проживали й зареєстровані її невістка - відповідачка [PERSON], а потім стали проживати онуки. Оскільки її син розірвав шлюб з відповідачкою, остання в березні 2014 року пішла з будинку й стала проживати з дітьми у своїх батьків. З онуками позивачка спілкується, вони часто бувають в неї вдома. Визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом їй необхідно для оформлення житлової субсидії й вона має в майбутньому намір продати будинок. В судовому засіданні позивачка просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] позов визнала частково, суду пояснила, що з 2010 року зареєстрована й постійно проживала в якості члена сім'ї у будинку [ADDRESS]. З моменту народження - з 2006 й 2008 року стали проживати її діти - [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], Оскільки шлюб з сином позивачки був розірваний, вона посварилася з позивачкою й пішла з дітьми проживати до своїх батьків, де й проживає у [ADDRESS]. Вона визнає позов щодо того, щоб визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS], оскільки вона не має наміру там проживати, свої речі забрала в серпні 2018 року, а фактично не проживає з березня 2014 року. Але, відповідачка проти того, щоб визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням своїх неповнолітніх дітей, оскільки на це немає законних підстав, вони спілкуються з позивачкою, залишаються в неї на вихідні, спілкуються зі своїм батьком - сином позивачки. Зареєструвати їх в іншому місті немає можливості, оскільки іншого житла у відповідачки немає. Представник третьої особи - служби у справах дітей Старобільської районної державної адміністрації в Луганській області проти задоволення позову заперечувала, з тих підстав, що це буде порушенням житлових прав дітей, іншого житла вони не мають, в будинку проживає й зареєстрований батько дітей, зареєструвати їх в іншому місті можливості немає, доказів про наявність у неповнолітніх іншого житла в судове засідання не надано. Суд, з'ясував позицію сторін, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за слідуючих підстав: Судом встановлено, що позивачка є власницею будинку [ADDRESS] (а.с. 7, 8). З березня 2010 року у будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] (а.с. 9 зворот), зареєстровані [PERSON], 2006 р.н., [PERSON], 2008 р.н. (а.с. 14). За довідками (а.с. 13-14) відповідачі з 2014 року у будинку не проживають. Взаємовідносини між сторонами регулюються нормами ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 166 ЖК України. За ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належать, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. З відома власника будинку (квартири) член його сім'ї має право вселяти в займане ним житло інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не вимагається. До членів сім'ї власника будинку відносяться особи, вказані в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 405 ЦК України, припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Ст. 157 ЖК України встановлено, що члени сім'ї власника житлового будинку можуть бути виселені у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Ст. 116 ЖК України передбачає виселення члена сім'ї власника будинку і інших осіб, що проживають разом з ним, якщо вони систематично руйнують або псують житло, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила сумісного проживання і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. (Рішення Вищого спеціалізованого Суду України по розгляду цивільних ті кримінальних справ від 07.09.2011 року, справа № 6-11275 св11). Щоб виписати неповнолітнього, необхідно довести, що його реєстрація була проведена з метою формальних рішень, що дитина ніколи не проживала на вказаній території і не потребує наявності житла. Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітні відповідачі є членами сім'ї позивача - її онуками, які зареєстровані в будинку й проживали на законних підставах. В будинку зареєстрований й проживає їх батько - [PERSON]. Спору про місце проживання дітей між [PERSON] й [PERSON] не розглядалося. Доказів, що неповнолітні мають інше житло, не те, в якому вони зареєстровані, сторони суду не надали. Відповідачка [PERSON] не має можливості надати дітям інше житло й зареєструвати їх в іншому приміщенні. Таким чином, підстав для визнання такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] неповнолітніх [PERSON], 2006 року народження, й [PERSON], 2008 року народження, - немає й в задоволенні позову в цій частині позивачці необхідно відмовити за необґрунтованістю. Суд вважає за доцільне, враховуючи позицію відповідачки [PERSON], яка позов в частині позбавлення її права користування будинком [ADDRESS] визнає, задовольнити позовні вимоги щодо позбавлення її право на житло, враховуючи, що відповідачка не проживає у будинку з 2014 року, особистих речей немає, але добровільно знятись з реєстрації не бажає, через суперечки з позивачкою. За ст. 141 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на користь позивачки в розмірі ? частини з суми сплаченого судового збору, оскільки позов задоволено частково.

Outcome: partial