Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним вище позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира за [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності на житло за №1829-і від 16.04.1997 року. У вказаній квартирі значаться зареєстрованими колишня дружина та донька позивача [PERSON] , які не проживають у спірній квартирі з 2014 року. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано 17.11.2016 року. Особисті речі відповідачів у спірній квартирі відсутні. Відповідачі покинули житло після припинення шлюбних відносин, комунальні витрати не сплачують. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку у зазначеній квартирі порушує права позивачів як власників. Просять суд визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.12.2019 року було прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відзив від відповідачів до суду не надійшов. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 16.04.1997 року за №1829-і на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що також підтверджується наявним в матеріалах справи Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованого 23.09.2018 року, номер запису про право власності 7095289 зареєстрованого 18.09.2014 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 17.11.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складено актовий запис №93 Херсонським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Херсонській області. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] має повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки від 07.02.2019 року за №16-21/463 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрованими значаться, [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] . Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування житловими приміщенням, оскільки не мешкають в ньому більше ніж один рік без поважних причин, між позивачами та відповідачами відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги в підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321,405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р.,

Outcome: approved