Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просять стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоін Ап!» (далі - ТОВ «Джоін Ап!») на користь позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 12 439,44 грн., на користь позивача [PERSON] в розмірі 2 800,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 31.03.2018 року між [PERSON] та відповідачем ТОВ «Джоін Ап!» укладено Договір про надання туристичних послуг № 31/03, відповідно до якого відповідач зобов'язався згідно до заявки позивача [PERSON] забезпечити бронювання та надання комплексу туристичних послуг, а позивач [PERSON] зобов'язалась прийняти і оплатити їх. Даний Туристичний договір укладено також і з [PERSON], [INFO], законним представником якої є позивач [PERSON] Загальна вартість туристичних послуг за Туристичним договором становить 28 305,00 грн. Згідно квитанцій від 31.03.2018 року та від 03.04.2018 року позивачами на виконання умов Туристичного договору було сплачено на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 28 305,00 грн. Відповідно до пп. Г) п. 4.11 Розділу 4 Туристичного договору відповідач зобов'язався відмовити туристам в укладенні договору на туристичне обслуговування, якщо відсутнє нотаріально засвідчене клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. Позивач [PERSON] з моменту укладення Туристичного договору та до моменту початку туристичного обслуговування (15.04.2018 року) не мала фізичної змоги оформити нотаріально засвідчене клопотання на самостійний виїзд неповнолітньої [PERSON] і не знала про необхідність оформлення вказаного документу, тому відповідач зобов'язаний був відмовити в укладенні Туристичного договору та не мав права на отримання коштів за таким Договором. Позивачі самостійно дізнались про необхідність оформлення нотаріально посвідченого клопотання на самостійний виїзд неповнолітньої дитини за кордон і одразу ж повідомили відповідачу про відмову від туристичного туру. Оскільки відповідач визнав порушення чинного законодавства і частково компенсував позивачу [PERSON] суму збитків за наслідками не отриманих туристичних послуг у розмірі 13 965,56 грн., сума, яка залишена відповідачем не відшкодованою становить 25 505,00 грн. та 2 800,00 грн., що є предметом спору. 12.06.2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джоін Ап!» про захист прав споживачів, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 37-39) Відповідач ТОВ «Джоін Ап!», отримавши 15 червня 2018 року копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи (а.с. 42), не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, у встановлений ухвалою суду від 12 червня 2018 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи суд ухвалою від 10 липня 2018 року відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про надання часу для подання відзиву на позовну заяву та вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть ста\-ти будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов'язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про туризм», учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов'язки виникають також з актів цивільного законодавства. Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов'язання продавців, виготівників, виконавців. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. Як убачається з матеріалів справи, 31.03.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Джоін Ап!» та [PERSON], [PERSON], [INFO], укладено Договір про надання туристичних послуг № 31/03, відповідно до умов якого Турагент зобов'язався відповідно до заявки Туриста на бронювання забезпечити бронювання та надання комплексу туристичних послуг Туроператора, а Турист зобов'язався на умовах даного Договору прийняти і оплатити їх. Строк перебування у місці надання туристичних послуг - з 15.04.2018 року по 22.04.2018 року. Вартість туристичного обслуговування 1 055,00 доларів США, що на день укладання даного договору за комерційним курсом Туроператора становить 28 305,00 грн. (а.с. 14-22) За даними свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві від 20.10.2016 року, актовий запис № 734, матір'ю [PERSON] зазначено - [PERSON], батьком - [PERSON]. (а.с. 23) Відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про туризм», будь-яка інформація, надана туроператором (турагентом), повинна містити достовірні відомості про умови договору на туристичне обслуговування. Згідно п. 3.1.1. Розділу 3, пп. г, п. 4.11 Розділу 4 Договору, Турагент зобов'язався інформувати Туриста про основні вимоги пропонованих до оформлення виїзних документів; Турагент зобов'язався відмовити Туристу в укладенні договору на туристичне обслуговування, якщо не оформлені, не правильно оформлені документи, що дають право на виїзд дітей за кордон України, а саме: відсутнє нотаріально засвідчене клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За даними квитанції № 00041/03 від 31.03.2018 року, квитанції № 31/03 від 02.04.2018 року, А24А397848151Ф46134 від 03.04.2018 року, долучених до матеріалів справи, на виконання умов Туристичного договору № 31/03 від 31.03.2018 року [PERSON] сплачено вартість туристичного обслуговування у розмірі 25 505,00 грн., що не спростовано відповідачем, а [PERSON], законним представником Туриста за Туристичним договором - [PERSON], сплачено 2 800,00 грн. (а.с. 27, 28, 29) 13.04.2018 року [PERSON] на адресу ТОВ «Джоін Ап!» надіслано заяву про відмову від туристичного туру за Договором № 31/03 від 31.03.2018 року, що отримана Товариством 16.04.2018 року. (а.с. 30, 31, 32-33) За даними історії по картковому рахунку [PERSON] від 13.04.2018 року та від 16.04.2018 року, ТОВ «Джоін Ап!» відшкодовано [PERSON] грошові кошти на загальну суму 13 065,56 грн. (а.с. 34, 35) Відповідно до ч. 9, 15 ст. 20 Закону України «Про туризм», туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста. Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved