Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 31 серпня 2014 року відповідач увірвався до її квартири за адресою: м. Костянтинівка, вул.. Трудова, 465/9, та завдав їй тілесні ушкодження. З цього приводу вона зверталась до травмпункту, міліції і відповідача було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України. Злочином їй було завдано матеріальну шкоду в сумі 803 грн., яку вона витратила на придбання ліків, а також моральну шкоду яку вона оцінює у 10000 грн., яку вона просила стягнути з відповідача У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги визнали частково, не заперечуючи проти стягнення з відповідача матеріальної шкоди у повному обсязі, а щодо розміру моральної шкоди, яку належить стягнути, залишили розгляд цього питання на розсуд суду. Просили врахувати, що відповідач скоїв злочин у стані неосудності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані позивачем та відповідачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з Ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2016 року, [PERSON], 31.08.2014 року, приблизно об 11.00 годині, прийшов до співмешканки - [PERSON], за адресою: [ADDRESS], для того, щоб погуляти із донькою. У коридорі між [PERSON] та [PERSON], під час сварки, виникли неприязні відносини, через те, що [PERSON] грубо поводився із донькою, внаслідок чого, [PERSON] разом із донькою пішла у зальну кімнату, та [PERSON] послідував за ними, продовжуючи сварку. На гучні крики до зальної кімнати зайшла мати [PERSON] - [PERSON], яка стала робити [PERSON] зауваження, внаслідок чого між ними виникли неприязні відносини, на ґрунті яких, останній, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, підійшов до [PERSON] та кулаком правої руки наніс їй декілька ударів в область підборіддя та груді зліва, внаслідок чого остання, не втримавши рівновагу, впала на підлогу. [PERSON] допомогла [PERSON] піднятися та вони стали проганяти [PERSON] із квартири, при цьому [PERSON] намагалась визвати по телефону міліцію. В той час [PERSON], продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON], навмисно штовхнув останню обома руками в спину, внаслідок чого вона, не втримавши рівновагу, впала на комод в коридорі. Після чого [PERSON] вийшла з квартири на сходовий майданчик, в той час як [PERSON], продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON], навмисно наніс останній декілька ударів правою ногою в область паху, внаслідок чого остання від болю впала на сходи. Внаслідок своїх навмисних протиправних дій [PERSON] заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді: синців підборіддя зліва і донизу, лівої молочної залози, області лобка та великих статевих губ, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Потерпілим по даній кримінальній справі визнано позивача, однак цивільний позов в кримінальному провадженні заявлений не був. В ході проведення досудового розслідування встановлено неосудність [PERSON], оскільки згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 229 від 23.04.2015 року, [PERSON], [INFO], страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді параноїдної шизофренії, безперервна течія, зі стійким психопатоподібним дефектом особистості, яке позбавило його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час вчинення діяння, що йому інкримінується. На теперішній час [PERSON] страждає на хронічне психічне захворювання. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON], перебуваючи в стані неосудності, вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, а саме - умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, та застосував щодо нього примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричному закладі із звичайним режимом нагляду (а.с. 26). Частиною четвертою\~ст. 61 ЦПК України\~встановлено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Стаття 1177 ЦК України\~передбачає, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Частиною 1\~статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом також встановлено, що відповідач завдав шкоду позивачці перебуваючи у стані неосудності, тобто не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідно до ч. 1 ст. 1186 ЦК України, шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. У той же час, з урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі. Відповідач [PERSON] отримує пенсію, тобто має постійних дохід, враховуючи обставини вчинення ним кримінального правопорушення, те, що позивачка [PERSON] є інвалідом 1-ї групи довічно, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги. Частиною сьомою\~ст. 128 КПК України\~передбачено, що особа, яка не предявила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Частиною першою\~ст. 1167 ЦК України\~встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір завданої [PERSON] матеріальної шкоди підтверджується квитанціями на придбання ліків в загальній сумі 803 грн., визнається відповідачем та його представником, а тому підлягає стягненню у повному обсязі (а.с.6). Згідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 3 своєї\~Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пункт 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(зі змінами та доповненнями) розяснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, навівши в рішенні відповідні мотиви. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого та тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. У позовній заяві позивачкою зазначено, у чому полягає моральна (немайнова шкода), якими неправомірними діями її заподіяно, з яких міркувань вона виходила, визначаючи її розмір, та надала докази, якими це підтверджується. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] інвалід 1-ї групи загального захворювання, є потерпілою від злочину, який скоїв відповідач та їй завдані тілесні ушкодження, які викликали фізичній біль та страждання протягом тривалого часу. Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, у позові зазначено, що в результаті отримання тілесних ушкоджень, позивачка перенесла нервове потрясіння та переживання, був порушений звичний ритм її життя. Відповідно до положень частини 3\~статті 23 Цивільного кодексу України\~моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями частини 4 наведеної вище норми права передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. З огляду на положення частини 5\~статті 23 Цивільного кодексу України\~моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Проаналізувавши обставини справи, зясувавши характер та глибину повязаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя позивачки та необхідність докладання для організації додаткових зусиль, та, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд встановлює суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 гривень. Тому вимога [PERSON] щодо компенсації моральної шкоди підлягає задоволенню частково. У звязку із тим, що відповідач по справі є інвалідом 2-ї групи, і таким чином звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial