Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому згідно уточнених позовних вимог просили: скасувати рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська№ 3548 від 25 серпня 2015 року щодо відмови в передачі в приватну власність [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS]; визнати право на приватизацію [PERSON], [PERSON] квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]; зобовязати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська, як орган приватизації, вжити заходи щодо приватизації квартири, яка використовується [PERSON], [PERSON] на умовах найму на території відкритого військового містечка за адресою: [ADDRESS], згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року; зобовязати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська, як орган приватизації розглянути питання та передати [PERSON], [PERSON] в приватну власність квартиру, яку вони використовують на умовах найму на підставі ордеру № 492 від 24 липня 1984 року за адресою: [ADDRESS] на території відкритого військового містечка з оформленням свідоцтва на право власності згідно нормативно-правових актів, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року, що діють на момент ухвалення рішення. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що вони проживають та зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Позивач-1 звернулася до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська з заявою про передачу їй та членам її сім`ї квартири у приватну власність у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровська, як органом приватизації, прийнято рішення № 3548 від 25 серпня 2015 року, яким відмовлено в передачі в приватну власність вищезазначеної квартири, в звязку з тим, що військове містечко, в якій розташована квартира, включене до числа закритих, в звязку з чим, житлові приміщення які розташовані в ньому, не підлягають приватизації, окрім того є військовим майном. Документів на надання повноважень розпоряджатися майном не надходило. Означені дії та рішення відповідача вважають неправомірними, такими, що не відповідають діючому законодавству України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В судовому засіданні представник позивачів позов підтримала та просила його задовольнити. В судове засідання 30 жовтня 2015 року не з`явилась, надала суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що у КЕВ відсутні повноваження на передачу військового майна у власність позивачам, відсутні бланки суворої звітності свідоцтва про приватизацію майна. Крім того, в зв`язку з надходженням листів Головного КЕУ ЗСУ щодо вирішення питання статусу військового містечка та віднесення його до числа закритих, повноваження на приватизацію у відповідача відсутні. В судове засідання 30 жовтня 2015 року не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за її відсутності. Представник третьої особи Міністерства Оборони України в судове засідання не з`явився, підстав неявки не повідомив. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши надані позивачами докази, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно з ордером № 492 від 24 липня 1984 року, виданого Дніпропетровською квартирно-експлуатаційною частиною району, [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON], [PERSON] надано право на вселення в квартиру, за адресою: [ADDRESS] /а.с.16/. В зв`язку з розлученням, 22 червня 1987 року вирішено переоформити особовий рахунок на [PERSON] головний квартиронаймач та [PERSON] /а.с.17/ Згідно довідок про склад сімї, виданої Будинкоуправлінням № 2 Гвардійської Квартирно-експлуатаційної частини району, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON] /а.с.18, 19/. Вищезазначене житлове приміщення належить до житлового фонду Міністерства оборони України, перебуває у повному оперативному управлінні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська. У відповідності до Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська, зазначений відділ здійснює безпосередньо квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності. Квартирно-експлуатаційне забезпечення це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, обєктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном. Згідно п. 3.2.4 Положення, на Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська покладений обовязок та повноваження щодо утримання житлового фонду. У відповідності до ст. 1 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Судом встановлено, що 25 серпня 2015 року Позивач-1 звернулась до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська з заявою про передачу їй та членам її сім`ї позивачу-2 квартири у приватну власність у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» /а.с.15/. Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпропетровська прийнято рішення № 3548 від 25 серпня 2015 року, яким відмовлено в передачі в приватну власність вищезазначеної квартири. Підставою відмови в приватизації спірного житла в рішенні зазначено те, що військове містечко, в якій розташована квартира, включене до числа закритих, та є військовим майном, відсутня згода власника майна на відчуження, в звязку з чим, житлові приміщення не підлягають приватизації. Суд приходить до висновку, що рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська підлягає скасуванню, з наступного. Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. У відповідності до наданих на запит суду матеріалів, будинок, розташований за адресою: вул. Лісна, б.7, смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області перебуває на балансі БУ №2 Гвардійської КЕЧ району, яке є структурним підрозділом КЕВ м. Дніпропетровська. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України. Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли в звязку з приватизацією житла, відмови уповноваженого органу в проведенні приватизації, виникають з житлових правовідносин та повинні розглядатися судом в порядку цивільного судочинства. Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені в Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», який прийнято 19.06.1992 р. за № 2482-Х11. Зазначеним Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п.2 ст.2 цього Закону. Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків памяток садове - паркового мистецтва, історикокультурних заповідників, музеїв, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають у аварійному стані, квартири (будинки, кімнати), які віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС». Згідно з положенням, затвердженим Наказом Міністра оборони України №215 від 21 квітня 2011 року та Наказом Міністра Оборони України № 448 від 03 липня 2013 року визначення «закрите військове містечко» та коло осіб, які мають право затверджувати перелік закритих військових містечок виключені. 03 вересня 2010 року Начальником Генерального штабу - Головнокомандуючим Збройних сил України [PERSON] затверджений останній чинний (він базується на Наказі Міністра оборони СРСР №75 від 22 лютого 1977 року) «Перелік закритих військових містечок, які мають у своєму складі житловий фонд», селище міського типу Гвардійське та Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не були включені до цього переліку. На підтвердження того, що смт. Черкаське не наданий статус закритого військового містечка свідчить і Наказ Міністра оборони № 569 від 15 вересня 2011 року «Про безоплатну передачу військового майна в комунальну власність територіальних громад» з затвердженими переліками військового майна. Згідно Наказу Міністра оборони України № 569 «Про безоплатну передачу військового майна у приватну власність до територіальних громад», безоплатно передається у комунальну власність територіальним громадам смт. Черкаське і смт. Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, зазначений Наказ є обовязковим для виконання КЕВ м. Дніпропетровська та Черкаською і Гвардійською селищними радами. Судом встановлено, що законодавством України не визначене юридичне поняття «закрите військову містечко», в звязку з чим, суд приходить до висновку, що смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області не має статусу закритого військового містечка. Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року передбачене, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю. Згідно з п.5 ст.5 вищевказаного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатне в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз. Судом встановлено, що позивачі зареєстровані в спірному житловому приміщенні, участі у приватизації державного житлового фонду не брали, що підтверджується відповідною довідкою Будинкоуправління №2 про склад сімї. Згідно з п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 1999 року затверджене «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації. У відповідності до ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права. Як зазначалося вище, судом встановлено, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпропетровська заперечує право позивачів на приватизацію спірної житлового приміщення. Оскільки судом встановлене право позивачів на одержання спірної квартири у приватну власність, відповідачем оспорюється зазначене право, позовні вимоги в частині визнання права позивачів на приватизацію квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню позовні вимоги в частині скасування рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, яким позивачам відмовлено у передачі в приватну власність, в звязку з тим, що зазначене рішення суперечить наведеним вище нормам законодавства України та порушує права позивачів на отримання житла у власність. Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджене Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року, встановлюють порядок передачі квартир в приватну власність. Так, зокрема, наймач та члени його сімї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобовязаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого, оформити відповідне свідоцтво. Зазначена процедура передбачена ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якої приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині зобовязання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, як органу приватизації, прийняти рішення про передачу в приватну власність квартири, яку позивачі займають на підставі ордеру, вжити всіх інших належних та достатніх заходів щодо приватизації зазначеної квартири та передати вказану квартиру в приватну власність, оформивши належним чином свідоцтво на право власності на цю квартиру згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року підлягають задоволенню лише в частині зобовязання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська, як органу приватизації, вжити заходи щодо приватизації квартири, яка використовується позивачами на умовах найму на території відкритого військового містечка смт. Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджено наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року. До означеного висновку суд приходить внаслідок того, що суд не має повноважень покладення на орган приватизації зобовязання прийняти рішення про передачу житла у власність, зобов`язання передати зазначену квартиру у власність та оформити свідоцтво про право власності, оскільки, зазначений обовязок органу приватизації встановлений нормами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і в разі, якщо зазначений орган зволікає з винесенням відповідного рішення або вчиненням інших дії, суд має право зобовязати розглянути заяву про передачу житла в приватну власність, вчинити певні дії, та в разі необґрунтованої відмови, скасувати рішення органу приватизації, зобовязати вчинити певні дії. Так, оскільки суд прийшов до висновку про скасування рішення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська про відмову в задоволенні заяви позивачів про передачу квартири у власність, зазначений орган приватизації фактично повинен повторно розглянути заяву позивачів. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З огляду на викладене вище, суд не приймає до уваги в якості належного доказу на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог посилання відповідача на відсутність повноважень КЕВ м. Дніпропетровська вирішувати питання про приватизацію житлового фонду, оскільки матеріали справи містять достатні докази на підтвердження перебування на балансі відповідача означеного майна. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів щодо зобовязання Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська вжити належних та достатніх заходів щодо приватизації спірної квартири, у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно процедури передбаченої «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затвердженого Наказом МЖКГ № 396 від 16 грудня 2009 року обґрунтовані та підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial