Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] в січні 2017 року звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Посилалася на те, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] є її дочка [PERSON] та [PERSON], які в зареєстрованому шлюбі не перебували. З моменту народження [PERSON] ним опікувалися та забезпечували гідні умови проживання її дочка та вона. [INFO] [PERSON] померла та після її смерті малолітній [PERSON] проживає разом із нею (позивачкою) за адресою [ADDRESS] та знаходиться на її повному утриманні. Зазначає, що з часу народження сина, відповідач повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з ним, не цікавиться його навчанням, дозвіллям, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач визнає той факт, що він не займається вихованням сина, а також не заперечує, щоб вона була опікуном малолітнього, про що ним було подано відповідну заяву. 15 грудня 2016 року Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] У зв'язку із цим, просила позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] Справа слухалась у відсутність сторін по справі, які в судове засідання не з'явилися, незважаючи на те, що належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Позивачка [PERSON] надала через канцелярію суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Також в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява [PERSON], в якій він просив розгляд справи провести у його відсутність. Позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Представник третьої особи Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування - Немилостивий І.В. надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Не заперечував щодо задоволення позову. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за їх відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає, що його позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження та Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.7,8). [INFO] померла матір малолітнього - [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть (а.с.11). З моменту народження [PERSON] проживав разом із матір»ю [PERSON] та бабусею по лінії матері [PERSON] за адресою [ADDRESS] та знаходився на їх утриманні. Після смерті матері малолітній проживає за вказаною вище адресою разом із бабусею [PERSON] та знаходиться на її повному утриманні (а.с.13). Той факт, що [PERSON] є дочкою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження, а також Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 12.04.2010 року, відповідно до якого [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с.9,10,34). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30 липня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що під ухиленням слід розуміти усунення батьків від виконання своїх обов'язків, зокрема, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пункт 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 липня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Із досліджених письмових доказів судом було встановлено, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до свого сина [PERSON] Так, згідно характеристики наданої Чернівецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №3 від 13.10.2016р., малолітній [PERSON] навчається у 5-А класі. За період навчання проявив себе як учень, який засвоює навчальний матеріал на середньому та достатньому рівнях. Доглядом та піклуванням дитини займається його бабуся [PERSON], яка забезпечує його їжею, одягом, всім необхідним для навчання, місцем відпочинку. Бабуся відвідує батьківські збори. Постійно цікавиться успіхами внука у класного керівника. Натомість, батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] за період навчання сина до школи не приходив, з класним керівником не спілкувався, життя та здоров'ям дитини не цікавиться (а.с.31). Також малолітній [PERSON] з вересня 2016 року займається в КБУ «ДЮСШ м.Чернівці» на відділенні легкої атлетики. Зі слів тренера [PERSON] дитиною опікується його бабуся [PERSON] За період з вересня по листопад батько на тренування дитину не приводив і не забирав, участі у батьківських зборах не приймав (а.с.14). Крім того, відповідно до довідки КМУ «Міська дитяча поліклініка», малолітній [PERSON] знаходиться на обліку в поліклініці з народження, на диспансерному обліку не перебуває. Догляд за дитиною здійснює тільки бабуся [PERSON] (а.с.32). Більше того, факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини підтверджується заявами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які містяться у матеріалах справи. Зокрема, [PERSON], яка працювала в дитячому садку на посаді помічника вихователя стверджує, що за період відвідування малолітнім [PERSON] дитячого садочка, а саме за період з 2009 року по 2012 рік вона батька [PERSON] не бачила, він ніколи не навідувався до дитячого садочка, не цікався життям та розвитком сина (а.с.16-28). У зв'язку із такою поведінкою відповідача та відношення його до своїх батьківських обов'язків, рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 грудня 2016 року №793/23 було вирішено надати суду висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], у зв'язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (а.с.29). На підставі вказаного вище рішення, Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 15 грудня 2016 року було надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с.30). Окрім цього, варто зазначити, що відповідач не заперечує того, що він багато років не займається вихованням дитини [PERSON] та немає жодних можливостей матеріально його забезпечувати. Не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав (а.с.15). Враховуючи наведені вище письмові докази, а також фактичні обставини справи, суд приходить до переконливого висновку про те, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від обов'язку по вихованню дитини, хоча має реальну можливість виконати його. При цьому суд виходить з того, що як вже було встановлено, [PERSON] ані усно, ані письмово не спілкується з сином, не проявляє щонайменшої батьківської турботи про нього, хоча має таку можливість. Як визначає закон, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків (пункт 18 постанови). Втім, суд не знаходить підстав для відмови у задоволенні позову та попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, адже як вже було зазначено вище, [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина [PERSON]

Outcome: approved