Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом про визнання договору дарування 12/30 частини житлового будинку, розміщеного за адресою: [ADDRESS] від 30.05.2012 року недійсним та повернення сторін в первісний стан. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що цей правочин є фіктивним, оскільки вчинений без наміру створення правових наслідків, вони не передали відповідачу подаровану частину, а обдарований не прийняв подарунок і не користується ним. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги та просили визнати договір дарування 12/30 частини житлового будинку, розміщеного за адресою: [ADDRESS] від 30.05.2012 року недійсним та повернути сторони до первісного стану. Пояснили, що вони не мали наміру дарувати частку відповідачу, а правочин був вчинений під впливом помилки при відсутності волі його оформлення. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Пояснив, що він не користується спірною частиною домоволодіння, оскільки проживає в [ADDRESS]. Третя особа в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачам на праві приватної спільної часткової власності належало 12/30 частина житлового будинку, розміщеного за адресою: [ADDRESS]. У відповідності зі ст. 717 ЦК України за договором дарування, одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. 30.05.2012 року позивачі з відповідачем уклали договір дарування, який був посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до вказаного договору, позивачі подарували, а відповідач безоплатно прийняв у власність 12/30 частин домоволодіння, розміщеного в [ADDRESS]. Ст. 229 ЦК України встановлено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Крім того, у відповідності з ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та недодержання цього в момент вчинення правочину є підставою для недійсності правочину. Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося відповідачем по справі, при складанні договору дарування сторони помилялась в умовах та наслідках його складання, які для них мають істотне значення, а тому суд приходить до висновку про відсутність у сторін волевиявлення на безоплатне відчуження частини будинку. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203 ЦК України. В зв»язку з викладеним, суд прийшов до висновку, що договір дарування, укладений між позивачами та відповідачем, укладений під впливом помилки та при відсутності волі сторін оформлення договору дарування. В силу ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 236 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину він є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до вказаної норми закону, у разі визнання договору дарування недійсним, необхідно сторони повернути в первісний стан.

Outcome: approved