Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення юридичних фактів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що [INFO] після смерті її матері [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . На день смерті спадкодавиці в житловому будинку був зареєстрований її рідний брат [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Окрім неї із заявою про прийняття спадщини звернулась донька померлого , відповідачка по справі [PERSON] . Вважає, що відповідачка не має права на спадщину, оскільки її брат, хоча і був зареєстрований і проживав на день смерті матері у спадковому будинку, проте її мати [PERSON] з березня 2019 року по день смерті фактично проживала у неї за адресою: [ADDRESS] , по причині того, що потребувала догляду. Тому вона фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері. Позивачка просить : -встановити юридичний факт її постійного проживання з [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] на день відкриття спадщини, а саме [INFO] ; -встановити юридичний факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , не проживав разом з матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини, що не підтверджує факт прийняття [PERSON] спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідачка не скористалась своїм правом на відзив, передбачений ст. 178 ЦПК України. В судовому засіданні позивачка, представник позивачки підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Відповідачка позовні вимоги не визнала та пояснила з батьком при його житті вона не спілкувалась, оскільки він був відносно неї позбавлений батьківських прав, а мати її померла у 2003 році, іноді спілкувалась з бабусею [PERSON] . Зазначила, що дійсно на момент смерті [PERSON] проживала у позивачці по справі за її місцем мешкання, проте вважає, що вона не позбавлена права на спадщину, оскільки її батько після смерті [PERSON] прийняв спадщину. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки по справі, у якій по день смерті, довгий час приблизно 4 роки проживала її матір [PERSON] . Позивачка доглядала її, оскільки та хворіла, не ходила, померла в квартирі позивачки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знала позивачку, її брата [PERSON] , та мати [PERSON] . Її брат [PERSON] проживав разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Коли [PERSON] захворіла, то позивачка в березні 2019 року забрала її до себе, оскільки та потребувала догляду. В день поховання позивачка привезла матір [PERSON] в її будинок по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачка є її сусідкою. В квартирі позивачки приблизно рік перед смертю проживала її мати [PERSON] , за якою з боку [PERSON] здійснювався догляд, оскільки та не ходила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає позивачку, її брата [PERSON] , та її мати [PERSON] . Брат позивачки зловживав спиртними напоями, а мати хворіла, у зв`язку з чим [PERSON] їм допомагала. Перед смертю [PERSON] проживала у доньки. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що є матір`ю позивачки по справі та бабусею відповідачки ( а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 17, 18). В житловому будинку, що розташований по [ADDRESS] , на момент смерті спадкодавиці [PERSON] , значився зареєстрований та проживав її син [PERSON] , який є батьком відповідачки по справі та рідним братом позивачки ( а. с. 7,20, 35, 38,41). Спадкодавиця [PERSON] з березня 2012 року по 30.01.2013 рік по день своєї смерті фактично мешкала за адресою: [ADDRESS] за місцем проживання своєї доньки, позивачки по справі. Вказана обставина підтверджена як письмовими доказами: довідкою з місця проживання за № 1134 від 07.02.2020 року ( а.с. 12) , актом про проживання за № 131 від 06.02.2020 р., так і показаннями в судовому засіданні відповідачки, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] ( а.с. 10). Після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулись рідна сестра померлого, позивачка по справі [PERSON] ( а.с. 32), та його донька, відповідачка по справі [PERSON] ( а.с. 49). \~\~\~ \~ Відповідно до\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. \~ \~\~\~Згідно із ч.1\~ст.1270 ЦК України\~\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). \~Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята\~статті 1268 ЦК України). Частиною першою\~статті 1297\~ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя\~статті 1296\~ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу у спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття спадщини належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців ( спадкова трансмісія). Отже, після смерті [PERSON] спадщину прийняли його рідна донька [PERSON] , як спадкоємиця 1 черги за законом шляхом подання заяви від 28.01.2020 року та спадкоємиця 2 черги позивачка по справі [PERSON] шляхом подання заяви від 13.01.2020 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка в лютому 2020 році звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , та листом від 14.02.2020 року нотаріусом було роз`яснено про відсутність підстав для закликання її до спадкування за [PERSON] у зв`язку з пропущенням строків прийняття спадщини ( а. с. 21). Згідно листа приватного нотаріуса Дух І.О. за № 96/01-16 від 03.03.2020 року спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не відкривалась. ( а. с. 28). Як встановлено судом, спір між сторонами з приводу прийняття спадщини у вигляді житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] , який залишився після смерті [PERSON] та [PERSON] . Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачкою зазначається, що після смерті [PERSON] її син не прийняв спадщину у вигляді вищевказаного будинку, оскільки її матір [PERSON] по причині хвороби потребувала догляду у зв`язку з чим з березня 2012 року по день смерті- [INFO] проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] , а її брат [PERSON] залишився проживати у спадковому будинку за місцем своєї реєстрації, у зв`язку з чим просила встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті останньої та встановити факт непроживання [PERSON] разом зі спадкодавцем. За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Визначення терміну «постійне\~місце проживання» в діючому законодавстві відсуне (окрім судової практики). Також й відсутні будь-які часові критерії для визначення факту постійності. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст. 2 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Дійсно, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем , про що зазначив ВСУ в правових позиціях у постанові від 10.01.2019 у справі\~№ 484/747/17. Однак,\~у зв`язку\~з тим,\~що предмет\~спору,\~підстави позову\~та фактичні\~обставини в\~справах можуть\~різнитися\~або\~бути\~ідентичними,\~суд ,\~з урахуванням\~всіх обставин\~даної справи,\~ керується\~саме висновками\~Верховного Суду,\~викладеними в\~Постанові від 23.12.2019 року у справі № 303/1816/17. \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~правових позицій,\~викладених у\~вищезазначеній постанові\~ВСУ від\~23.12.2019\~року місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка дійсно з березня 2012 року по 30.01.2013 рік доглядала свою матір [PERSON] . Вказана обставин підтверджена поясненнями сторін по справі, свідками. Отже, факт проживання спадкодавиці [PERSON] за місцем проживання позивачки за адресою: [ADDRESS] в період з березня 2012 рік по 30.01.2013 р. знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Проте, суд зазначає, що таке проживання спадкодавиці за місцем проживання позивачки мало тимчасовий, вимушений характер, оскільки [PERSON] потребувала догляду внаслідок хвороби, самостійно не ходила, а її син [PERSON] не мав можливості надавати їй належну допомогу. Окрім того, свідок [PERSON] підтвердила в судовому засіданні той факт, що в день поховання позивачка привезла матір [PERSON] в її будинок по [ADDRESS] тобто в місце її постійного мешкання. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи нотаріусом відмовлено позивачці у прийнятті спадщини після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини ( а.с. 21). Як встановлено судом, [PERSON] звернулась із такою заявою після спливу семи років з дня смерті спадкодавиці. Враховуючи вимоги вказаних норм права та надавши належну оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог [PERSON] щодо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті, оскільки позивачка, місце проживання якої на час відкриття спадщини було відмінним від місця постійного проживання спадкодавиці, не прийняла спадщину у встановленому законом порядку, а така саме ознака як постійність проживання разом зі спадкодавицею не встановлена судом за вищенаведеними підставами. Що стосується частини позовних вимог про встановлення факту не проживання [PERSON] разом з [PERSON] на момент смерті останньої, що, в свою чергу, не підтверджує факт прийняття [PERSON] спадщини, то в цій частині слід відмовити, оскільки встановлення судом постійного місця проживання спадкодавиці за адресою: [ADDRESS] та не прийняття спадщини позивачкою в установленому законом порядку після смерті спадкодавиці, у тому числі у зв`язку з пропуском встановленого законом строку прийняття спадщини, виключає таку обставину як встановлення факту неприйняття [PERSON] спадщини, оскільки останній її прийняв в силу закону на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Визнання відповідачкою позову в частині встановлення факту проживання позивачки разом зі спадкодавицею на момент смерті останньої не підтверджує такої ознаки як постійності проживання, а її доводи про можливий розподіл спадщини між нею та позивачкою вирішується в іншому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed