Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивачка 10.05.2019року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вказує, що у даному будинку є зареєстрованим з 31.01.2005року її колишній чоловік - відповідач [PERSON] , проте останній фактично не проживає у ньому з 2011року. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 10.11.2011року. Зазначає, що вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою добровільно знятися з реєстрації, однак її вимоги виконано не було. Жодних перешкод у користуванні відповідачем житловим будинком вона не створювала. Крім того, відповідач не сплачує плату за комунальні послуги, не несе жодних витрат по утриманню будинку, не приймає участі у спільному побуті, його особистих речей в спірному будинку немає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного жилого приміщення. Стверджує, що відповідач створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді від 08.07.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 19.11.2019року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.12.2019року. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з`явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Ухвалою суду від 03.12.2019року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку позивачки, яка не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Пилюх Г.Р. від 02.11.2004року за реєстр.№2647, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5360560 від 09.11.2004року. Згідно даних будинкової книги, у вищевказаному житловому будинку є зареєстрованими: [PERSON] (позивачка у справі), її дочка [PERSON] , 1998року народження, дочка [PERSON] , 2000року народження, дочка [PERSON] , 2003року народження, син [PERSON] , 2009року народження, а також колишній чоловік позивачки [PERSON] (відповідач у справі), проте останній фактично не проживає за вказаною адресою з 10.11.2011року. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 10.11.2011року у цивільній справі №2-512/2011 розірвано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5360560 від 09.11.2004року; копією Договору дарування садиби від 02.11.2004року; копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають у житловому будинку [ADDRESS] ; актом комісії Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області про не проживання особи за місцем реєстрації №432 від 05.03.2019року; довідкою, виданою виконавчим комітетом Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області №422 від 04.03.2019року про склад сім`ї позивачки [PERSON] . У відповідності до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи зі змісту положень ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу в спосіб, передбачений цією нормою Закону, або у спосіб передбачений договором чи законом. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Ст.\~321\~ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст.383\~ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. \~Частиною 1 ст.405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В ході розгляду справи судом не встановлено наявності домовленостей між відповідачем та позивачкою як власником житла щодо порядку користування даним житловим будинком або щодо збереження за відповідачем права на користування житлом на час його відсутності. Не встановлено судом і обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача [PERSON] у належному позивачці житловому будинку з 2011 року і по теперішній час, факту чинення йому перешкод щодо користування та проживання у даному будинку чи вчинення відповідачем дій у зазначений період часу, які б свідчили про його намір зберегти право на користування даним житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] без поважних причин був відсутній у спірному жилому приміщенні понад один рік, тобто понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, останній самостійно залишив дане жиле приміщення і протягом тривалого часу (близько 8 років) не намагався вселитись у таке, перешкод в користуванні спірним житловим будинком йому не чинилось і він добровільно обрав собі інше місце проживання, а також з огляду на те, що формальна реєстрація відповідача у спірному житловому будинку є такою, що перешкоджає позивачці у здійснені нею права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору на суму 768,40грн.

Outcome: approved