Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], зняти їх з реєстрації та виселення. В обґрунтування вимог зазначила наступне. Спірна квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2000 року, за номером №4008, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON] У вказаній квартирі були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] та на даний час проживають у спірній квартирі, малолітній [PERSON] був зареєстрований без її дозволу, як власника квартири. Відповідачі перешкоджають їй в користуванні квартирою. [PERSON] та [PERSON] не несуть витрат по утриманню жилплощі, не сплачують комунальні платежі, що утворює для позивачки додаткові труднощі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з обставин, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що він був зареєстрований в спірній квартирі за згодою власниці, а його син малолітній син [PERSON] відповідно до законодавства України, за зареєстрованим місцем проживання батька. Крім того пояснив, що він несе витрати по утриманню жилплощі та сплачує комунальні платежі, на підтвердження чого надав квитанції про сплату комунальних платежів. Представник третьої особи заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачі в спірній квартирі зареєстровані та проживають на законних підставах. Третя особа [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідачі в спірній квартирі зареєстровані та проживають на законних підставах. Крім того пояснив, що відповідач [PERSON] несе витрати по утриманню жилплощі та сплачує комунальні платежі. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів позовної заяви та наданих суду доказів, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09.12.2000 року, за номером №4008, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON] - [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. (а.с.4) Згідно даних адресно-довідкового підрозділу, в спірній квартирі зареєстрований [PERSON], [PERSON] в Харкові та Харківській області зареєстрованим не значиться. (а.с.10,11) Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 , 405 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у користуванні жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Положеннями ст.. 157 ЖК України передбачено права власника на виселення членів сім'ї власника квартири у судовому порядку без надання іншого житла у випадках, передбачених ст.. 116 цього кодексу, через порушення правил проживання , що роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, у разі, якщо заходи запобігання та громадського впливу виявилися безрезультатними. Разом з тим, таких обставин у справі не встановлено. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] що належить позивачці (далі - спірна квартира), проживають на законних підставах. Так, [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі зі згоди [PERSON], а малолітній [PERSON] - за місцем проживання своїх батьків та за місцем реєстрації свого батька [PERSON] Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводи позивача про несплату відповідачами комунальних послуг спростовується наданими [PERSON] квитанціями. (а.с.27-29) Разом з тим, позивачка в обґрунтування таких своїх доводів ніяких доказів суду не надала. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Таким чином, судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] на законних підставах вселився до спірної квартири, оскільки там проживав та на даний час проживає і є зареєстрованим його батько. Згідно статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачкою не доведено порушення її прав відповідачами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed