Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась 30.05.2018 року з позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частку квартири за набувальною давністю. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власницею Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02.04.2004р. Першою Сумською державною нотаріальною конторою, р.№2-465. Цю частку квартири вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] Квартира складається з однієї житлової кімнати площею 16,8 кв.м, має загальну площу 34,13 кв.м. Крім неї, спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дочка від першого шлюбу - відповідачка за цим позовом [PERSON] . В установлений законом 6-місячний строк вона прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до Першої Сумської державної нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини. Проте, до цього часу свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири не отримала. Вважає, що має законні підстави для визнання за нею права власності на Ѕ частку квартири, яку мала успадкувати відповідачка після смерті свого батька, за набувальною давністю. Починаючи з 24.09.2000р. (після смерті чоловіка) та по цей час, а саме, майже 19 років, вона добросовісно, відкрито та безперервно володію усією квартирою. Деякий час вона сама проживала в цьому житловому приміщенні, а потім - розпорядилася нею на свій власний розсуд, надавши право проживати в ній своїм дітям, постійно оплачує житлово-комунальні послуги та всі витрати, пов`язані з утриманням квартири. Весь цей час дбає та підтримує майно в належному стані, займається ремонтом та прибиранням, в 2015 році за власний кошт замінила вікно в квартирі на нове - з двокамерними енергоефективними склопакетами. Відповідач проживає в іншому населеному пункті, розташованому в Донецькій області на підконтрольній Україні території. За весь цей час вона жодного разу не приїздила в м. Суми та взагалі не цікавилася цим майном. Відповідачка не приймає участі в утриманні квартири, в оплаті житлово-комунальних витрат. Вона зверталася до неї з проханням отримати свідоцтво про право власності на квартиру та вирішити питання щодо розпорядження цим майном. 02.10.2018 р. завідувачем Сумської міської державної нотаріальної контори Ляшенко А.І. на адресу відповідачки направлений лист з роз`ясненням порядку спадкування. В ньому містилася пропозиція про необхідність у найкоротші терміни з`явитися до нотаріальної контори особисто або через представника з метою завершення процедури оформлення своїх спадкових прав та отримання відповідних свідоцтв. Проте, до цього часу відповідачка не оформила право власності на квартиру, чим перешкоджає їй, як співвласнику цього нерухомого майна, розпорядитися ним. Просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частку 1-кімнатної квартири загальною площею 34,13кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просить задовольнити. Відповідач, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, в судодве засідання не з`явився. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, в письмовій заяві просить розгляд справи просив провести розгляд справи без участі представника (а. с. 76) . У відповідності до вимог ч. 2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши документи та копії документів, доданих в якості доказів до позовної заяви, надані представником позивача, дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власницею Ѕ частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02.04.2004 р. Першою Сумською державною нотаріальною конторою, р.№2-465 (а.с.7-8). Цю частку квартири вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] Квартира складається з однієї житлової кімнати площею 16,8 кв.м, має загальну площу 34,13 кв.м, що підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с.10-11). Крім позивача, спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дочка від першого шлюбу - відповідачка [PERSON] . В установлений законом 6-місячний строк вона прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до Першої Сумської державної нотаріальної контори, за місцем відкриття спадщини. Проте, то цього часу свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири не отримала, що підтверджується листом Сумської міської державної нотаріальної контори, у провадженні якої перебуває спадкова справа №100/2001 від 02.03.2001р., відкрита за померлим [INFO] [PERSON] (а.с.13). Починаючи з 24.09.2000р. (після смерті чоловіка) та по цей час, а саме, понад десять років, позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє усією квартирою, постійно оплачує житлово-комунальні послуги та всі витрати, пов`язані з утриманням квартири. Відповідно до довідки, виданої КП «Сумитеплоенергоцентраль» Сумської міської ради, станом на 22.05.2019 р. заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за квартиру відсутня (а.с.13 а). Весь цей час позивач доглядає за квартирою, підтримую її в належному стані, займається ремонтом та прибиранням. В 2015 р. позивач за власний кошт замінила вікно в квартирі на нове - з двокамерними енергоефективними склопакетами, що підтверджується рахунком на оплату №43 від 01.10.2015 р. (а.с.14). Позивач [PERSON] зверталася до відповідача [PERSON] з проханням отримати свідоцтво про право власності на квартиру та вирішити питання щодо розпорядження цим майном 9 червня 2004 р. на адресу відповідачки надсилалася телеграма, в якій вона пропонувала разом з нею продати квартиру та вирішити питання про установку пам`ятника на могилі її батька (а.с.12). 02.10.2018 р. завідувачем Сумської міської державної нотаріальної контори Ляшенко А.І. на адресу відповідачки направлений лист з роз`ясненням порядку спадкування. В ньому містилася пропозиція про необхідність у найкоротші терміни з`явитися до нотаріальної контори особисто або через представника з метою завершення процедури оформлення своїх спадкових прав та отримання відповідних свідоцтв (а.с13). Проте, до цього часу відповідачка не здійснила дій щодо оформлення права власності на квартиру, чим перешкоджає позивачу, як співвласнику цього нерухомого майна, розпорядитися ним. Квартира є неподільним майном, складається з однієї кімнати, а тому виділити Ѕ частку неможливо. Згідно ст.344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року відповідно до ч. 1 ст. 344ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність) , якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України) . Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України) (п. 9 Постанови) . Враховуючи положення ст. ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а не особі, яка заявляє про давність володіння, й також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, відтак положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови) . Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що в неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови) . Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) (п. 14 Постанови). В постанові Великої Палати ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один з первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивач більше 10 років відкрито, безперервно володіє 1/2 часткою квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , після того як у 2004 році добросовісно нею заволоділа, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна заявлено не було, а тому позивач внаслідок такого володіння набула право власності за набувальною давністю на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому [INFO] [PERSON] .

Outcome: approved