Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом та просили визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], за [PERSON] та [PERSON], за кожною із них, право власності на ? частину спірної квартири. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що [PERSON] з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 19.11.1993 р. до 22.10.2013 р. У 1994 році у них народилася дочка [PERSON] Ще до фактичного розірвання шлюбу, з квітня 2013 року, [PERSON] припинила шлюбні відносини, пішла з дому та стала проживати з іншим чоловіком, з цього ж часу і припинила стосунки з позивачами. З цього ж часу лише [PERSON] надає [PERSON], яка є студенткою Харківського університету ім. Каразіна матеріальну допомогу. За час сумісного проживання у шлюбі та за сумісні кошти [PERSON] та [PERSON] придбали спірну квартиру. Однак у договорі купівлі-продажу квартири покупцем зазначена відповідач. Позивач [PERSON], обґрунтовуючи вимогу про визнання за нею права власності на частину квартири також зазначила, що оскільки вона відповідно до ст. 199 СК України, як особа яка продовжує навчання і не досягла 23 років, має право на отримання аліментів від матері, то вона має право в рахунок аліментів, які на її думку повинна сплачувати відповідач починаючи з квітня 2013 року, на половину частки матері у праві власності на квартиру. В судове засідання позивачі не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у наданих суду заявах просили розглянути позовні вимоги за їх відсутності та задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Зі згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 1993 року по 22 жовтня 2013 року. Під час шлюбу, [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS]. Право власності на квартиру зареєстроване на ім'я відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 01 вересня 2005 року. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, суд визнає, що спірна квартира належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, а саме по 1/2 кожному. Позовна вимога позивачів про визнання за відповідачем права власності на частину спірної квартири задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України [PERSON] має право самостійно, звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Позовна вимога про визнання за позивачем [PERSON] права власності на частину спірної квартири також не підлягає задоволенню. На підставі вищезазначених норм СК України та відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України спірна квартира є майном набутим подружжям за час шлюбу, а [PERSON] не є суб'єктом даних правовідносин. Посилання позивача [PERSON] на те, що вона має право на частину квартири, оскільки відповідач з квітня 2013 року не приймає участі у її утриманні також є хибним, оскільки не ґрунтується на жодній нормі права. З наведеного в позовній заяві обґрунтування даної позовної вимоги також вбачається, що рішення за яким відповідач зобов'язана утримувати [PERSON], яка є повнолітньою особою, не існує. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial