Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом виданого 7 березня 2001 року їм на праві спільної сумісної власності належить домоволодіння [ADDRESS]. У даному домоволодінні 10.10.2008 року був зареєстрований [PERSON] як член сім'ї з яким [PERSON] перебувала у шлюбі з 02.08.2008 року. Згідно рішення Роменського міськрайонного суду від 01 жовтня 2015 року шлюб між ними розірвано. З 15 вересня 2016 року відповідач в їх будинку фактично не проживає, забрав свої особисті речі і перейшов на постійне місце проживання до своєї матері за адресою [ADDRESS]. Вони неодноразово зверталися до відповідача з проханням знятись з реєстраційного обліку у будинку , але з невідомих для них причин він від цього ухиляється. Оскільки [PERSON] не проживає у їх будинку без поважних на те причин більше одного року внаслідок вибуття на інше постійне місце проживання , тому просили визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням у домоволодінні ; [ADDRESS] Позивачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали , просили їх задовольнити. Справу просили слухати без їх участі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився , хоча належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Від нього до суду надійшла заява, в якій просив справу слухати без його участі, позовні вимоги позивачів визнав в повному обсязі. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов.

Outcome: approved