Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги наступним. Вона є власником житлового будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Кролевецької районної ради народних депутатів №7 від 17.01.1990 року. У вказаному житлі вона проживає разом з сином [PERSON], який доглядає за нею та веде особисте селянське господарство. Восени 2002 року до її будинку поселилась [PERSON], яка на той час мала прізвище [PERSON]. З її згоди остання зареєструвалась у вказаному житловому будинку, оскільки мала взаємні стосунки та любов з її сином [PERSON] З того часу вони стали проживали однією сім'єю: вона (позивачка), її син [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] проживали без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народились діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В кінці березня 2010 року відповідачка покинула місце свого проживання, залишивши малолітніх дітей, та перейшла проживати до іншого чоловіка. З того часу відповідачка фактично за місцем своєї реєстрації не проживає, до будинку не з'являється, її майна та особистих речей в будинку немає. Діти залишились проживають разом з батьком [PERSON] 19 серпня 2011 року відповідачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та проживає разом з ним в [ADDRESS]. Вона зверталась до [PERSON] з проханням знятись з реєстрації в будинку, однак остання, попри обіцянки, не здійснила жодних заходів щодо зняття з реєстрації, чим порушує її права як власника у користуванні, розпорядженні та володінні своєю власністю. При цьому вона самостійно сплачує всі податки та платежі з утримання належного їй житлового будинку, а також змушена сплачувати надмірні комунальні послуги, не маючи змоги оформити субсидію. На підставі викладеного, позивачка просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] Позивачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю (а.с.36). Третя особа виконавчий комітет Кролевецької міської ради Сумської області, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання свого представника не направила, надавши заяву про розгляд справи без участі їх представника, при розгляді справи покладаються на розсуд суду (а.с.35). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивачки і третьої особи суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила наступне. Вона проживала однією сім'єю з [PERSON] в будинку по [ADDRESS], належному його матері [PERSON] За згодою останньої вона була зареєстрована у вказаному житлі. За час спільного проживання з [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON], [INFO] народився син [PERSON]. Сімейне життя з [PERSON] не склалось, він постійно принижував її та застосовував до неї фізичне насильство, примушував виконувати всю роботу, виганяв з дому і вона зверталась за допомогою до своїх знайомих. У 2010 році після чергового побиття, [PERSON] вигнав її з дому та до цього часу до будинку не пускає, не дозволяє бачитись з дітьми. Позов вона не визнає тому, що вона не з власної волі покинула вказане житлове приміщення та протягом тривалого часу не з'являється в ньому, окрім того, вона не має можливості зареєструватися у іншому житловому приміщенні. В судовому засіданні задоволено клопотання відповідачки про виклик та допит в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що проживає в с.Реутинці та знайома з [PERSON], яка проживала однією сім'єю з [PERSON], мають двох дітей. Вони проживали [ADDRESS] разом з матір'ю [PERSON] - [PERSON] За час спільного проживання [PERSON] бив [PERSON] та вигнав з дому, діти залишились проживати разом з ним. До будинку її не впускають, обмовляють її, не дозволяють бачитись з дітьми, діти відвідують матір потайки. Їй відомо, що [PERSON] примусово виселив [PERSON] з будинку по [ADDRESS] та позбавив права бачитись з дітьми. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дав показання про те, що проживає в с.Реутинці та знайомий з [PERSON], яка проживала однією сім'єю як чоловік та дружина з [PERSON], мають двох синів. Їх сім'я проживала в будинку по [ADDRESS], який належить [PERSON] і в який [PERSON] вселилась як дружина [PERSON] За час спільного проживання з [PERSON] та його матір'ю [PERSON] [PERSON] постійно скаржилась, що її ображають, завантажують роботою, чоловік часто бив її і вона тікала з дому та прибігала до нього ([PERSON]). Одного разу у 2010 році [PERSON] прийшла до нього зі слідами побоїв та повідомила, що [PERSON] її побив та вигнав з дому. Після чого [PERSON] не може потрапити до будинку по [ADDRESS], в цьому їй перешкоджають [PERSON] та [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання про те, що проживає в с.Реутинці. Їй відомо, що [PERSON] проживала однією сім'єю як чоловік та дружина з [PERSON] в будинку по [ADDRESS], в який вона вселилась як член сім'ї. [PERSON] з неї знущався, постійно виганяв з дому та бив, свідком чого вона ([PERSON]) була особисто. В стані алкогольного сп'яніння [PERSON] застосовува фізичну силу до [PERSON] та їх дитини. Їй відомо, що [PERSON] вигнав [PERSON] з будинку по [ADDRESS], не дозволяє бачитись з дітьми та залякує останніх, щоб вони не ходили до матері. В житлі по [ADDRESS] [PERSON] не проживає не з власної волі, тому, що [PERSON] та його мати [PERSON] не впускають її до будинку, тим самим позбавивши права бачитись з дітьми. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Кролевецької районної ради народних депутатів №7 від 17.01.1990 року, позивачка [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.7). Судом встановлено, що син позивачки [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с.16) Н.М. проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народились діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.19, 22). Згідно довідки виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 17.10.2017 року №1054 в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1938 року народження, [PERSON], 1972 року народження, [PERSON], 1987 року народження, [PERSON], 2003 року народження, та [PERSON], 2005 року народження (а.с.11). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За змістом ч.4 ст. 3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, ознакою сім'ї за СК України є спільне проживання, ведення спільного побуту, існування взаємних прав та обов'язків. За змістом позову позивачка зазначає, що з [PERSON] вона проживала однією сім'єю, а тому суд приходить до висновку, що відповідачка вселилась у спірне житло як член сім'ї власника будинку [PERSON], що також підтверджується показаннями свідків. Згідно довідки Реутинської сільської ради Кролевецького району Сумської області від 30.10.2017 року №607 [PERSON], 1987 року народження, зареєстрована в будинку [ADDRESS], але фактично за вказаною адресою не проживає з 20 березня 2010 року (а.с.13). У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Судом встановлено, що угоди між відповідачкою [PERSON] та позивачкою [PERSON], як власником спірного будинку, щодо порядку користування вказаним будинком не було. Частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовується правила, встановлені ст.162 ЖК УРСР Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України поширюється і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили сімейні відносини. Той факт, що відповідачка вже не підтримує сімейні відносин з позивачкою та її сином [PERSON] не позбавляє її права на користування спірним житлом і позбавлення [PERSON] права користування спірним житлом повинно відбуватися із урахуванням положень ст. 405 ЦК України. При цьому, обовязковими умовами для визнання відповідачки, як колишнього члена сім'ї позивачки, такою, що втратила право користування спірним житлом, є: 1) її відсутність у цьому приміщенні понад один рік, 2) неповажність причин такої відсутності; 3) відсутість домовленості про користування житлом після спливу одного року. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджується, що відсутність відповідачки у спірному житловому приміщенні по [ADDRESS] Кролевецького району Сумської області зумовлена поважними причинами вимушеного характеру. Так, судом встановлено, що [PERSON] у 2010 році проти своєї волі покинула спірне житлове приміщення і її відсутність у ньому викликана діями з боку позивачки та неправомірними діями її сина [PERSON], останні не дозволяють та перешкоджають їй потрапити до будинку та користуватись ним. З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави вважати відповідачку [PERSON] такою, що понад один рік без поважних причин не користувалась спірним житлом, а також, відповідно, для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] Кролевецького району Сумської області. Сторонам, зокрема позивачці, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їй законом, в тому числі надати докази. На позивачку покладений обов'язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України - позивачка повинна була довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені нею обставини. Наданою позивачкою [PERSON] на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог, довідкою Реутинської сільської ради Кролевецького району Сумської області від 30.10.2017 року №607 підтверджується лише той факт, що [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає з 20 березня 2010 року, що не заперечується самою відповідачкою. Інших доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог позивачкою не надано. Не підлягають застосуванню норми ст.71 ЖК України, на які посилається позивачка як на підставу своїх вимог, оскільки вказана норма права передбачає збереження житлового приміщення за наймачем або членами його сім'ї, а судом встановлено, що відповідачка вселилась у спірне житло як член сім'ї власника будинку. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивачку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: dismissed