Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] пред`явили до суду позов шляхом подання позовної заяви до відповідачів [PERSON] , Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, який в подальшому уточнили та просили визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , посвідчений біржою нерухомості та основних фондів «Україна» 09 вересня 1998 року за реєстрованим №н9-692, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та визнати за ними в рівних частках за кожним право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 73,80 кв.м, житловою площею 45,60 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] згідно вищевказаного договору. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на те, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстрований на праві власності в рівних частках за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого біржою нерухомості та основних фондів «Україна» 09 вересня 1998 року за реєстрованим №н9-692. Однак позивачі не можуть розпоряджатися вказаним майном, оскільки зазначений договір не дає їм такого права, виходячи з наступного. Спірний договір купівлі-продажу був укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідчений біржою нерухомості та основних фондів «Україна» 09 вересня 1998 року за реєстровим №н9-692 та зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації Харківського району в Книзі №1 за реєстровим номером №52 24 вересня 1998 року. Після укладення вищевказаної угоди позивачі користувалися зазначеним будинком, проживали в ньому та були зареєстровані з 2003 року. Пізніше, в нотаріальній конторі їм повідомили, що вищевказаний договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально, та було рекомендовано з цього питання звернутися до суду. Оскільки позивачам не були відомі вказані обставини позивачі вважають, що їх право власності порушене. Воля кожної із сторін за вищевказаним договором купівлі-продажу відповідала їх справжнім намірам, після передання продавцю позивачами кошів, вони проживали в будинку майже 20 років, а тому вважають, що спірний договір відповідав всім умовам правочину, був дійсним та на час його укладення захищений державою, бо право власності було зареєстровано в БТІ. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 листопада 2018 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, третя особа Універсальна товарна біржа «Україна» про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності на житловий будинок залишено без руху, позивачам встановлений строк для усунення назначених в ухвалі недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали. В установлений вищевказаною ухвалою строк позивачами усунуті недоліки, зазначені в ухвалі суду та 06 грудня 2018 року надана уточнена позовна заява з доданими до неї документами. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 червня 2019 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору залучені Достова [PERSON] та [PERSON] . Позивачі у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з`явився, суду надана заява за підписом сільського голови Махоніна І.В. про розгляд справи за відсутності представника, в якій він не заперечував проти задоволення позовних вимог. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином. 22 липня 2019 року на адресу суду надійшла нотаріально посвідчена заява [PERSON] , в якій вона просила розглянути справу без її участі та не заперечувала проти задоволення позовних вимог (підпис Леушин (Головіної [PERSON] .) посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Юрченко О.М. за реєстровим №722 від 22 липня 2019 року). Також 22 липня 2019 року на електронну адресу суду надійшла нотаріально посвідчена заява від [PERSON] , в якій остання також просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги (підпис [PERSON] В. посвідчений нотаріусом Туапсинського нотаріального округу Улітко О.В. за реєстровим №23/266-н/23-2019-3-288 від 22 липня 2019 року) Відповідач [PERSON] та представник третьої особи Універсальна біржа «Україна» у судове засідання повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. 08 вересня 1998 року між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] на товарній біржі нерухомості та основних фондів «Україна» укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] , [PERSON] , а останні в рівних частинах купили житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір зареєстрований в реєстрі за №Н9-692, право власності на будинок зареєстровано в БТІ в цілому за [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, про що свідчить відповідна відмітка КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» на договорі купівлі-продажу (запис в Книзі 1 за реєстровим №52). Зі змісту договору вбачається, що зазначений будинок був придбаний за суму 6000 гривень, які виплачені покупцями до реєстрації угоди на біржі (п.п.4,5 договору). Зі змісту довідки Виконавчого комітету Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області №591 від 12 листопада 2018 року вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та постійно проживають за адресою: [ADDRESS] з 10 грудня 2003 року. Згідно довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за вих.№1505 від 20 листопада 2017 року, згідно архівних матеріалів БТІ станом на 31 грудня 2012 року право власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в рівних долях за кожним згідно договору купівлі-продажу, посвідченого біржою нерухомості та основних фондів «Україна» 08 вересня 1998 року р№Н9-692. Згідно матеріалів поточної інвентаризації станом на 01 листопада 2017 року за вищевказаною адресою розташовано: житловий будинок літ. А-1 1988 року побудови загальною площею 73,80 кв.м житловою площею 45,60 кв.м., сараї літ. Б, літ. Д, літ. И, погріб літ. В, гараж літ. Е, вбиральня літ. Ж, душ літ. З, навіс літ. Л, каналізаційна яма літ. К, свердловина літ. К1, огорожі №1,2,3,4,5. Самовільно зведені будівлі: прибудова літ. А2-1 загальною площею 6,80 кв.м., сарай літ. Д., гараж літ. Е, сарай літ. И. Житлову площу будинку збільшено на 8.10 кв.м. за рахунок переобладнання кухні в житлову кмінату, що не відноситься до категорії самовільного перепланування. Інвентаризаційні вартість будинку складає 616998 гривень. Зазначені обставини також підтверджуються відомостями технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 01 листопада 2017 року. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Оскільки відносини між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] склалися в момент укладення спірного договору, а саме 08 вересня 1998 року, суд застосовує під час розгляду позовної вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним Цивільний кодекс Української РСР (1963 року). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну абро припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення спірного правочину, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче\~умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів,\~допущених до\~обігу на\~товарній біржі; \~ б)\~якщо її\~учасниками є\~члени біржі; \~ в)\~якщо вона\~подана до\~реєстрації та\~зареєстрована \~на \~біржі не\~пізніше наступного\~за здійсненням\~угоди дня. Угоди,\~зареєстровані на\~біржі,\~ не\~ підлягають\~ нотаріальному\~посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до вимог ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Кодексу). Відповідно до вимог ст. 228 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами. За змістом\~ст.\~153\~Цивільного кодексу\~Української РСР\~(1963\~року),\~договір вважається\~укладеним,\~коли між\~сторонами в\~ потрібній\~у належних\~випадках формі\~досягнуто згоди\~по всіх\~істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Статтею 154 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, передбачено, що коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає. Як вбачається зі змісту договору від 08 вересня 1998 року, укладеного між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] на товарній біржі нерухомості та основних фондів «Україна», зазначений правочин містить всі ознаки договору купівлі-продажу, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу, передбачених ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на момент укладення вказаного правочину, про що свідчать їх підписи у ньому, за наслідками укладення зазначеного договору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] передала житловий будинок у власність покупцям [PERSON] та [PERSON] , а останній прийняли майно і сплатили за нього певну грошову суму, що достовірно підтверджено в ході судового розгляду. Зазначені обставини жодним чином не спростовуються відповідачем та підтверджуються третіми особами [PERSON] та [PERSON] , в інтересах яких діяла відповідач [PERSON] , укладаючи спірний договір, та які на час розгляду справи досягли повноліття, а тому фактично є сторонами спірного договору. Треті особи [PERSON] та [PERSON] надали відповідні заяви про визнання позовних вимог в цій частині. Суд також враховує ту обставину, що після укладення вищевказаного договору, позивачі постійно проживали та були зареєстровані у будинку [ADDRESS] , а саме з 10 грудня 2003 року по теперішній час. У суду відсутні будь-які відомості про те, що протягом вказаного періоду відповідач пред`являла претензії з приводу зазначеного майна. Отже, судом встановлено, що вищевказана угода укладена відповідно до вимог законодавства, діючого на момент укладення такої угоди, угода зареєстрована на біржі, однак не посвідчена нотаріально, оскільки на час її укладення посвідчення такої угоди на законодавчому рівні не передбачалося, сторони даного договору купівлі-продажу повністю виконали умови договору, право власності на зазначене домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу зареєстроване комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] та [PERSON] 24 вересня 1998 року, на їх ім`я КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» виданий технічний паспорт, право власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] ніким не оспорюється. Відповідно до вимог ст.47 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, суд вважає угоду купівлі-продажу дійсною. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до\~\~статті 41 Конституції України\~\~кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). За змістом частин 1,2\~ статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно\~статті 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому разі, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Згідно роз`яснень, наданих у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Частиною 1\~статті 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Оскільки суд визнав договір купівлі-продажу від 08 вересня 1998 року, укладений між сторонами на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» №Н9-692 дійсним, суд приходить до висновку, що позивачі [PERSON] та [PERSON] у рівних частках набули право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі вказаного правочину. Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги позивачів в частині визнання за ними права власності в рівних частках на вищевказаний житловий будинок в межах заявлених ними позовних вимог. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що згідно довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за вих.№1505 від 20 листопада 2017 року за адресою: [ADDRESS] ) розташовані: житловий будинок літ. А-1 1988 року побудови загальною площею 73,80 кв.м житловою площею 45,60 кв.м., сараї літ. Б, літ. Д, літ. И, погріб літ. В, гараж літ. Е, вбиральня літ. Ж, душ літ. З, навіс літ. Л, каналізаційна яма літ. К, свердловина літ. К1, огорожі №1,2,3,4,5. За зазначеною адресою наявні самовільно зведені будівлі, а саме - прибудова літ. А2-1 загальною площею 6,80 кв.м., сарай літ. Д., гараж літ. Е, сарай літ. И. Житлову площу будинку збільшено на 8.10 кв.м. за рахунок переобладнання кухні в житлову кмінату, що не відноситься до категорії самовільного перепланування. Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 373 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Враховуючи викладене, суд визнає за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 73,80 кв.м житловою площею 45,60 кв.м. в рівних частках за кожним відповідно до договору купівлі-продажу від 08 вересня 1998 року, укладеного між сторонами на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» №Н9-692 без урахування самочинно зведених будівель. На підставі викладеного і

Outcome: approved