Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON] Після чого позивачі звернулися до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] з заявами про прийняття спадщини. Проте в нотаріальній конторі їм повідомили про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом видати не можливо, оскільки не надано документів, що підтверджують право власності померлого на майно, а саме свідоцтва про право власності на квартиру. Також вказали, що за життя померлого, згідно рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14.09.2010 року, було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, яка знаходиться в [ADDRESS]. Також, в подальшому, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28.05.2012 року було поділено в натурі вказану вище квартиру між співвласниками [PERSON] та [PERSON] Крім того, в мотивувальній частині останнього рішення суду вказано, що сторони набули право сумісної власності на квартиру у відповідності до рішення суду від 14.09.2010 року. Вважають, що мають право на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON], тому вимушені звернутися з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] 20.05.2014 року подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Представник відповідача Житомирської міської ради в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно. 24.03.2014 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 14.09.2010 року, було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с.12-14). Також, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28.05.2012 року було поділено в натурі вказану вище квартиру між співвласниками [PERSON] та [PERSON] Крім того, в мотивувальній частині останнього рішення суду вказано, що сторони набули право сумісної власності на квартиру у відповідності до рішення суду від 14.09.2010 року (а.с.15-17). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] [INFO] помер.(а.с. 8). Після його смерті позивачі звернулися до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] з заявами про прийняття спадщини. Проте в нотаріальній конторі їм повідомили про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом видати не можливо, оскільки не надано документів, що підтверджують право власності померлого на майно, а саме свідоцтва про право власності на квартиру. Як було з'ясовано при розгляді справи, дійсно за життя батьком позивачів не отримувалося свідоцтво про право власності на квартиру. Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є суб'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст. 1216 ЦК України , спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Судом встановлено, що позивачі, як спадкоємиці 1 черги в порядку спадкування за законом з метою прийняття спадщини у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] з заявами про прийняття спадщини на майно, що залишилось після смерті їх батька. Проте позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батька, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів в суді є визнання права. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки вони є доведеними та обґрунтованими.

Outcome: approved