Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживача, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Під час розгляду судом справи позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги. З урахуванням уточнення від 15.07.2016 року просила суд розірвати договір купівлі-продажу міжкімнатних дверей «Варта» ПВХ ПГ 600, ПГ 700, ПГ 800 та ПГ №95 600, укладений між нею та [PERSON] , стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь грошові кошти у розмірі 7330,00 грн., сплачені нею за міжкімнатні двері, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь пеню у розмірі 173 940,90 гривень, стягнути з [PERSON] на її користь 1000 гривень за неякісний монтаж дверей, стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на її користь моральну шкоду у розмірі 10 000грн., стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь 1348 грн. 52 коп. матеріальної шкоди на придбання лікарських засобів у зв`язку із причиненням шкоди здоров`ю, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 309 грн.38 коп. за проведення санітарно-гігієнічного дослідження. В подальшому протягом розгляду справи позивачка остаточно уточнила позовні вимоги, позов пред`явила до ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , [PERSON] . В резолютивній частині позову просила розірвати договір купівлі-продажу міжкімнатних дверей «Варта» ПВХ ПГ 600, ПГ 700, ПГ 800 та ПГ №95 600, укладений між нею та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , стягнути солідарно з ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] на її користь грошові коштів у розмірі 7330,00 грн., сплачені нею за міжкімнатні двері, пені у розмірі 173 940,90 гривень, стягнути з [PERSON] на її користь 1000 гривень за неякісний монтаж дверей, стягнути солідарно ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] та [PERSON] на її користь моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень (т.3 а.с 149). В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що 25.02.2014 року вона замовила у відповідача [PERSON] дві міжкімнатні двері: Варта ПВХ ПГ 600 та ПВХ ПГ 700, загальною вартістю 3480,00 гривень, яку вона сплатила 25.02.2014 року. Вказані двері були встановлені 04.04.2014 року відповідачем [PERSON] . Після встановлення вказаних дверей вона передала [PERSON] 500 гривень в оплату за виконану ним роботу. 06.04.2014 року позивачка замовила у відповідача [PERSON] ще дві міжкімнатні двері Варта ПВХ ПГ 600 та ПВХ ПГ 800, загальною вартістю 4050,00 гривень, яка була сплачена нею 06.04.2014 р. та 07.04.2014р. Вказані двері були встановлені відповідачем [PERSON] 01.05.2014 року, за що вона також заплатила [PERSON] ще 500 грн. 01.05.2014 року позивачка [PERSON] виявила, що двері до ванної кімнати, встановлені 04.04.2014 року, та дитячу кімнату, встановлені 01.05.2014 року мають викривлення, а також мають викривлення дверні коробки. 03.05.2014 року відповідач [PERSON] оглянув міжкімнатні двері, і сказав, що все виправить. 05.05.2019 року відповідач [PERSON] перевстановив три двері, однак це не призвело до очікуваного результату, двері до спальні та комірки не стали закриватись, двері до ванної кімнати [PERSON] відмовився вирівнювати, щоб не пошкодити керамічну плітку, в результаті чого короб дверей до ванної кімнати не закріплений на час звернення нею із позовом до суду. Крім того, після монтажу придбаних нею дверей у її квартирі з`явився неприємний запах, що призвело до ушкодження її здоров`я. Тоді вона звернулась за проведенням санітарно-гігієнічного дослідження повітря у її квартирі до Маріупольської міської філії ДУ «Донецький обласний лабораторний центр» Держсанепідслужби України. Після дослідження їй було видано висновок №236 від 04.12.2014 року про дослідження повітря в її квартирі, з якого вбачається перевищення гранично допустимих концентрацій шкідливих речовин, а саме фенолу та формальдегіду. Позивачка [PERSON] вважає, що джерелом забруднення є встановлені у її квартирі міжкімнатні двері, придбані у ФОП [PERSON] . Позивачка як усно так і письмово неодноразово зверталася до ФОП [PERSON] з претензіями щодо заміни неякісних дверей та усунення недоліків монтажу. 15.05.2014 року відповідач [PERSON] оглянув встановлені у квартирі позивачки міжкімнатні двері, і листом від 23.05.2014 року [PERSON] повідомив їй, що постачальник дверей зобов`язується забрати та вирівняти неякісні полотна, замість того, щоб їх замінити на якісні. Проте, така пропозиція її не задовольняла, і вона звернулася до відповідача [PERSON] із заявою про повернення грошових коштів за неякісний товар та неякісне встановлення дверей. Однак, відповідач [PERSON] відмовив їй в задоволенні її вимог. Вона вважає, що усунути недоліки дверей неможливо, і на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів», просить суд задовольнити її позовні вимоги до відповідачів. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні викладеним у позові, просила суд задовольнити її позовні вимоги до відповідачів на підставі ст.ст.4,6, 8, 10,15, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», та з урахуванням висновку експерта Спиридинова В.А.№12 від 01.11.2017р., який надав висновок на виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 19.08.2016р., та яким вставлено, що міжкімнатні двері , встановлені в квартирі [PERSON] , мають недоліки. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] та надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві,просив позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засіданні не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги [PERSON] не визнав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Крохмальова Л.П. заперечувала проти позовних вимог [PERSON] , просила відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог внаслідок їх необґрунтованості. Посилалася на те, що висновок експерта [PERSON] №12 від 01.11.2017 року не є належним доказом, так як містить посилання на нормативні акти, які або втратили чинність або не регулюють виконання робіт щодо встановлення міжкімнатних дверей. Окрім того, у висновку експерта зазначено, що визначити характер виникнення недоліків (виконавчий або експлуатаційний, з вини продавця/ виробника чи споживача) не виявилось можливим. Також посилалась на те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 23 грудня 2014 року по справі №265/3446/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, розірвання договору купівлі-продажу міжкімнатних дверей позивачці було відмовлено. Ухвалою суду від 17 вересня 2015 року відкрито провадження за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про захист прав споживачів ( т.1 а.с. 23). Ухвалою суду від 24 листопада 2015 року задоволено клопотання позивачки витребувано докази у відповідача [PERSON] ( т.1 ас. 56). Ухвалами суду від 14 грудня 2015 року залучено до участі у справі треті особи [PERSON] , [PERSON] , витребувано докази у відповідача [PERSON] ( т.1 а.с. 71,72,73). Ухвалою суду від 14 січня 2016 року провадження по справі закрито у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (т.1 а.с. 119-120). Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11.02.2016 року апеляційна скарга [PERSON] задоволено частково, вищенаведену ухвалу суду про закриття провадження у справі скасовано, справу направлено до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя для продовження розгляду (т.1 а.с.154-155). 12.03.2016 року позивачка надала до суду уточнені позовні вимоги ( т.2 а.с.6-11). Ухвалами суду від 12 квітня 2016 року задоволено клопотання позивачки, витребувано докази у відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т. 2 а.с.26-28). Ухвалами суду від 29.04.2016, 29.06.2016 року задоволено клопотання позивачки витребувано докази у відповідача [PERSON] (т.2 а.с.39, 80). 15.07.2016 року позивачка [PERSON] уточнила позовні вимоги ( т.2 а.с.84-89). Ухвалою суду від 19 серпня 2016 року задоволено клопотання позивачки, призначено по справі судово-товарознавча експертиза, провадження по справі зупинено ( т. 2 а.с.104-105). 23 серпня 2016 року позивачка звернулася до суду з заявою про виправлення описки у вищезазначеної ухвалі, зазначивши в ухвалі замість «судово товарознавчу експертизу» «судово інженерно-технічну експертизу ( т.2 а.с. 107). Ухвалою суду від 26.08.2016 року відмовлено у задоволені її зави про виправлення описки (т.2 а.с.111). Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 вересня 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу суду Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26 серпня 2016 року відхилено, ухвалу залишено без змін ( т.2 а.с.141-142). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа розподілена судді Ковтуненко О.В. внаслідок закінчення повноважень судді Копилової Л.В. ( т.2 а.с.157). Суддя Орджонікідзевського районного суду Міхєєва І.М. своєю ухвалою від 26.10.2017 року прийняла до свого провадження дану цивільну справу на підставі протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями внаслідок звільнення судді Ковтуненко О.В. з посади судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя у відставку ( т.2 а.с.159,160). Ухвалою суду від 27 листопада 2017 року провадження по справі поновлено у зв`язку з надходження до суду висновку судово-будівельно-технічної експертизи (т.2 а.с.176). 20.03. 2018 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Крохмальової Л.П. надійшла до суду заява про її участь в справі за вищезазначеним позовом з додатками про її повноваження ( т.2 а.с.200). Ухвалою суду від 06 серпня 2018 року частково задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про доручення Міністерству юстиції України здійснити рецензування висновку судової будівельно-технічної експертизи за №12 від 01.11.2017 року. По справі призначено рецензування висновку експерта №12, провадження у справі зупинено на час проведення рецензування (т.3 а.с.10-13). 16.08.2018 року Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України було відмовлено у задоволенні ухвали суду від 06.08.2018 року (т.3 а.с.16-17). Ухвалою суду від 12.09.2018 року провадження у справі поновлено (т.3 а.с.23-24). Ухвалою суду від 25 вересня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про доручення Міністерству юстиції України здійснити рецензування висновку судової будівельно-технічної експертизи. Міністерству юстиції України доручено здійснити перевірку шляхом рецензування висновку експерта №12 судової будівельно-технічної експертизи. Провадження у справі зупинено на час проведення рецензування (т.3 а.с.34-37). Листом Міністерство юстиції України роз`яснено процедура рецензування висновків судових експертів та відмовлено у рецензуванні вищезазначеного висновку експерта( т.3 а.с.41). Постановою Донецького апеляційного суду від 20.12.2018 року вищезазначену ухвалу суду в частині зупинення провадження у справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (справа за апеляційною скаргою а.с.29-30). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа розподілена судді Шиян В.В. внаслідок закінчення повноважень судді Міхєєвої І.М. ( т.3 а.с. 40). Ухвалою судді Шиян В.В від 14 січня 2019 року справу передано для визначення іншому судді, в порядку, встановленому ст.33 ЦПК України, у зв`язку з самовідводом судді Шиян В.В. (т.3 а.с.43). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2019 року дана справа розподілена судді Костромітіній О.О. ( т.3 а.с.40). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст.205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правовідносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України «Про захист прав споживачів»( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин - травень 2014року) Пунктом 7 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Пунктами 3,4, 18 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено терміни виконавець, виробник, продавець в такому значенні: 3) виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; 4) виробник - суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар 18) продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; Також пунктами 12,15 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено терміни істотний недолік та недолік товару: 12) істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором; 15) недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); Відповідно до положень ст.8 Закону України « Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Стосовно непродовольчих товарів, що перебували у використанні та були реалізовані через роздрібні комісійні торговельні підприємства, вимоги споживача, зазначені у частині першій цієї статті, задовольняються за згодою продавця. Згідно з цією частиною задовольняються вимоги споживача щодо товарів, гарантійний строк на які не закінчився. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] 25.02.2014 року було укладено договір купівлі - продажу двох міжкімнатних дверей «Варта» ПВХ ПГ 600 та «Варта» ПВХ ПГ 700 загальною вартістю 3480,00 гривень, що підтверджується наданим їй ФОП [PERSON] розрахунковим документом (т. 1 а.с.7). Позивачка [PERSON] у судовому засідання пояснювала, що 04.04.2014року відповідачем [PERSON] придбані нею дві міжкімнатні двері «Варта» ПВХ ПГ 600 та «Варта» ПВХ ПГ 700, загальною вартістю 3480,00 гривень, були встановлені у її квартирі. В оплату за виконаний монтаж дверей Позивачка сплатила [PERSON] 500 гривень. Проте позивачкою не надано суду доказів щодо виконання цих робіт, а саме акту виконаних робіт, та доказів про оплату [PERSON] 04.04.2014р. грошей в сумі 500 гривень за виконання цих робіт. 06.04.2014 року, між позивачкою [PERSON] та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу міжкімнатних дверей «Варта» ПВХ ПГ 600 та «Варта» ПВХ ПГ 800 загальною вартістю 4050,00 гривень , що підтверджується наданим їй ФОП [PERSON] розрахунковим документом( т. 1 а.с.8). Позивачка [PERSON] стверджує, що 01.05.2014 року відповідачем [PERSON] придбані нею дві міжкімнатні двері «Варта» ПВХ ПГ 600 та «Варта» ПВХ ПГ 800 загальною вартістю 3480,00 гривень, були встановлені у її квартирі. В оплату за виконаний монтаж дверей вона 01.05.2014 року сплатила [PERSON] 500 гривень. Проте позивачкою не надано суду доказів щодо виконання цих робіт, а саме акту виконаних робіт та доказів про оплату [PERSON] 01.05.2014 року грошей в сумі 500 гривень за виконання цих робіт. Відповідач [PERSON] надав до суду копію свідоцтва про державну реєстрацію його, як фізичної особи-підприємця. Відповідач [PERSON] надав до суду копію свідоцтва про державну реєстрацію його, як фізичної особи-підприємця. (т. 1 а.с.83-85). У судовому засіданні позивачка [PERSON] стверджує, що 01.05.2014 року вона виявила, що придбані у ФОП [PERSON] за договорами купівлі-продажу чотири міжкімнатні двері мають недоліки, зокрема:дверні полотна та лудки мають деформацію у вигляді округлості, а монтаж цих дверей проведений неякісно, так як вони не відкриваються. 02.05.2014, 12.05.2014 та 21.05.2014 року позивачка зверталася до ФОП [PERSON] з проханням щодо заміни дверних полотин ПВХ ПГ 600 та ПО 800, а також усунення недоліків, допущених при їх монтажу (т. 1 а.с.9, 10). 22.05.2014 року позивачка [PERSON] звернулась до ФОП [PERSON] з проханням зняти чотири раніше придбані у нього двері через їх неякісність та повернути грошові кошти ( т. 1 а.с.11). ФОП [PERSON] 23.05.2014 року надав позивачці [PERSON] відповідь, у якій вказав, що недоліки можуть бути усунені виробником після їх огляду останнім, що двері не мають істотних недоліків, і у поверненні грошових коштів відмовив (т. 1 а.с.12). У судовому засіданні позивачка [PERSON] надала пояснення, що її не влаштувала пропозиція ФОП [PERSON] щодо виправлення недоліків виробником, і вона відмовилась від усунення останнім недоліків, наполягала на розірванні договору купівлі-продажу та повернення їй грошових коштів, сплачених за товар. Не отримавши задоволення своїх вимог від ФОП [PERSON] , позивачка [PERSON] 28 травня 2014 року звернулась до суду до ФОП [PERSON] , третя особа- ФОП - [PERSON] із позовом про захист прав споживачів, і просила розірвати договір купівлі-продажу, укладений між нею та ФОП [PERSON] , а також стягнути з відповідача 7330,00 грн. за придбані двері (міжкімнатні); стягнути з відповідача 1000,00 грн. за неякісну установку дверей, надану магазином Best Wood; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.; стягнути з відповідача на вимушені поїздки з Ростова до Маріуполя і назад (за 2 поїздки; 2 рази) в сумі 277,79 грн. і 290,00 грн.; стягнути з відповідача суму судового збору; стягнути моральну, матеріальну шкоду та шкоду заподіяну здоров`ю в сумі 18076,00 грн.; стягнути з відповідача за заподіяну шкоду здоров`ю з 05.12 по 12.12.2014 р. суму 666,40 грн.; додатково стягнути з відповідача за заподіяну шкоду здоров`ю (у зв`язку з отруйним запахом, що походить від дверей встановлених магазином BestWood) з 13.12 по 23.12.2014 р. суму 916,30 грн. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 23 грудня 2014 року по цивільній справі №265/3446/14-ц позивачці [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ФОП [PERSON] , третя особа - ФОП [PERSON] . Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 лютого 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 23 грудня 2014року по цивільній справі №265/3446/14-ц залишено без змін. Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській,цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За клопотанням позивачки [PERSON] , ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 19 серпня 2016 року по справі призначено судову товарознавчу експертизу, виконання якої доручено судовому експерту Спиридонову В.А. У висновку №12 судової будівельно-технічної експертизи, проведеної судовим експертом [PERSON] А. від 01.11.2017 року вказано, що проведення судової товарознавчої експертизи не входить до його компетенції,тому ним виконана експертиза в межах тих питань, які містяться в ухвалі суду та стосуються судової інженерно- технічної експертизи в межах його компетенції. У придбаному товарі- чотири міжкімнатні двері:Варта ПВХ ПГ600, Варта ПВХ ПГ 700,Варта ПВХ ПГ800, № 95 ПВХ ПГ 600та чотири дверні лудки, встановлені в кв. [ADDRESS] маються недоліки (відхилення). Визначити характер виникнення недоліків( виробничий чи експлуатаційний, з вини продавця/виробника чи споживача) не виявилось можливим. Міжкімнатні дверні блоки Варта ПВХ ПГ600, Варта ПВХ ПГ 700,Варта ПВХ ПГ800, №95 ПВХ ПГ 600мають відхилення від площинності дверних полотен 2-5мм. на 1 метр висоти, є дефектами, які неможливо усунути. Міжкімнатні дверні блоки Варта ПВХ ПГ600, Варта ПВХ ПГ 700,Варта ПВХ ПГ800, №95 ПВХ ПГ 600 не мають механічного кріплення до стінового пройому. Вказаний недолік не впливає на використання продукції за призначенням,відноситься до категорії малозначних недоліків і є недоліком, що можливо усунути. Міжкімнатні дверні блоки Варта ПВХ ПГ800, №95 ПВХ ПГ 600 мають розміри монтажних зазорів у верхній частині дверного пройому більше ніж 55мм., що не відповідає нормативним вимогам, є значним недоліком та є недоліком, що можливо усунути. Порушення нормативної вимоги при встановлені монтажних зазорів суттєво впливає на використання результату виконаних робіт за призначенням, та такі дефекти негативно впливають на експлуатаційні характеристики виробів та конструкцій, відносяться до категорії значних дефектів та є дефектами, які можливо усунути ( т. 2 а.с. 164-171). Допитаний у судовому засіданні експерт Спиридонов В.А. надав пояснення, що ним в межах його компетенції,як судового експерта , який має кваліфікацію та отримав право робити судові інженерно-технічні експертизи щодо якості виконаних будівельних робіт, надано висновок №12 від 01.11.2017р. щодо якості монтажних робіт при встановленні міжкімнатних дверей. Надати висновки стосовно інших питань, визначених в ухвалі суду про призначення судової товарознавчої експертизи він можливості не має, так як він не має відповідної кваліфікації та права на проведення такої експертизи, про що він вказав у своєму висновку. Не заперечував, що у висновку №12 від 01.11.2017року послався на нормативний акт, якій втратив чинність на момент проведення експертизи -ДСТУ Б В.2.6-15-99, а також, що у зв`язку з відсутністю державних стандартів для монтажу міжкімнатних дверей, використав за аналогією положення ДСТУ -НБВ.2.6.-146:2010для монтажу зовнішніх дверей у будинках. Судом неодноразово було роз`яснено позивачці [PERSON] та її представнику право на проведення повторної експертизи, але позивач та його представник не скористалися правом проведення відповідної експертизи в цілях доведеності свого позову. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81ЦПК, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачкою [PERSON] та її представником не надано належних та допустимих доказів того, що недоліки міжкімнатних дверей виникли саме з вини продавця - ФОП [PERSON] , або виробника - ФОП [PERSON] і відносяться до категорії істотних недоліків, тому суд при вирішенні спору по суті відхиляє позицію позивачки щодо доведеності її позову вищезазначеним висновком експерта. Крім того позивачкою не надано суду доказів на підтвердження гарантійного строку придбаних дверей, тобто позивачкою не наведено наявності умов, які передбачені п.п. 12,15 ст. 1, ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», при яких споживач має право вимагати розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми, внаслідок чого суд відмовляє позивачці у задоволенні цієї частини позовних вимог. Суд також не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] на користь позивачці 1000 гривень за неякісний монтаж дверей виходячи з наступного. Дія Закону України «Про захист прав споживачів» відповідно до ст.1 цього Закону розповсюджується на правовідносини, які виникають між продавцем, виробником, виконавцем, які є суб`єктами господарювання та споживачем. Відповідно до ч.2 ст. 55 Господарського Кодексу України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Доказів того, що відповідач [PERSON] на час здійснення робіт щодо монтажу дверей мав державну реєстрацію суб`єкта господарювання позивачем до суду не надано, тому суд дійшов висновку, що положення Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на правовідносини, що виникли між позивачкою та відповідачем [PERSON] під час виконання останнім робіт. Відповідно до ст.ст. 901- 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. В статті 906 ЦК України зазначено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відповідно до ст. 1166 ЦК України, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідаль\-ність за заподіяння шкоди настає за загальним правилом за наявності таких умов: шкода; протиправність поведінки заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та за\-подіяною шкодою; вина заподіювача шкоди. Сукупність цих умов і є підставою для покладання на особу цивільно -правової відповідальності за заподіяння шкоди. Ці умови є загальними для виникнення зобов`язань із заподіяння шкоди, оскільки їх сукупність вимагається в усіх випадках, крім тих, які спеціально передбачені в законі. Враховуючи вищевикладені норми права, зміст вищезазначеного висновку експерта, в якому відсутній висновок, щодо неналежного виконання відповідачем послуг у виді монтажу дверей та наявності вини відповідача [PERSON] у заподіянні шкоди позивачці внаслідок чого суд відмовляє останній у задоволенні цієї частини позовних вимог. Крім того за твердженнями позивачки [PERSON] монтажні роботи були виконані відповідачем [PERSON] , який отримав від неї в оплату за роботу грошові кошти в загальній сумі 1000,00 гривень. Доказів укладення договору між позивачкою [PERSON] та [PERSON] на виконання монтажних робіт, та розрахункового документа про сплату йому грошей, суду не надано, що є також підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні основних позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволені супутніх позовних вимог позивачки, які витікають із основних позовних вимог, а саме про стягнення пені у розмірі 173 940,90 гривень, про солідарне стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] , фізичної особи-підприємця [PERSON] та [PERSON] на її користь моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень , вирішення яких нерозривно пов`язано з вирішенням основних позовних вимог.

Outcome: dismissed