Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилались на те, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира належала на праві власності відповідачу та на підставі іпотечного договору право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», яке згодом уклало договір купівлі-продажу даної квартири з позивачами. Відповідач [PERSON], як колишній власник квартири, добровільно залишив місце проживання, при залишені житлової площі, не знявся з реєстраційного обліку за останнім місцем проживання. Перебування відповідача на реєстраційному обліку, в належній позивачам на праві власності квартирі, перешкоджає у здійсненні права власності, крім того, вони несуть додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поверненням судової повістки з відміткою поштового відділення: «за зазначеною адресою не проживає» (а.с. 25), що відповідно до ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням про розгляд справи. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України про що не заперечували позивачі. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що кв.№ 5, в будинку № 23, по вулиці Затонського, в місті Одесі належала на праві власності [PERSON] та на підставі договору іпотеки право власності на вказану квартиру набуло ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». 11 серпня 2016 року між ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, відповідно до якого позивачі прийняли у спільну часткову власність кв.№ 5, в будинку № 23, по вулиці Затонського, в місті Одесі (а.с. 3). Колишній власник квартири [PERSON], після припинення права власності на зазначену квартиру, залишився зареєстрованим за зазначеною адресою. Відповідач добровільно залишив житлове приміщення але не знявся з реєстраційного обліку за колишнім місцем проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про те, що при припиненні права власності громадянина на житловий будинок (квартиру) припиняється його право користування жилим приміщенням в будинку (квартирі). Таким чином, суд вважає, що [PERSON] 08.02.1962р.н., як колишній власник квартири, втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання [PERSON] 08.02.1962р.н., таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. На підставі ст. ст. 317, 386, 391 ЦК України ст. ст. 150 ЖК України,

Outcome: approved