Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивачка [PERSON], в інтересах якої, на підставі договору про надання правової допомоги, діє адвокат [PERSON] звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Енергодарської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві представником позивача зазначено, що відповідач по справі - [PERSON] є сином позивачки, який 12.05.2000 року уклав шлюб з іншим відповідачем по справ - [PERSON], [INFO]. Відповідачі по справі від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], дочку - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO] З самого народження дітей у їх вихованні головну роль виконувала їх бабуся позивачка по справі, старші діти [PERSON] і [PERSON] проживають з позивачкою практично з самого народження, а в серпні 2015 року позивачка взяла до себе на виховання і молодшого онука [PERSON]. Відповідачі по справі, ніде не працюють, зловживають алкогольними напоями і не займаються вихованням дітей, не приймають участь у вихованні дітей, не надають кошти на їх утримання тому діти перебувають повністю на матеріальному утриманні позивачки. Як зазначає позивачка за період з серпня 2015 року по сьогоднішній день відповідачі лише інколи бачилися з дітьми, але не виявляли бажання жити разом зі своїми дітьми, займатися їх вихованням та утриманням. Позивачка вважає, що відповідачі свідомо не бажають виконувати свої батьківські обов'язки, брати участь у вихованні дітей, виявляти турботу про них, оскільки перешкод чи заборон щодо побачення з дітьми, відповідачам ніхто не чинить. У зв'язку з чим, позивачка звернулася до суду та просить задовольнити позовні вимоги. Позивачка зазначає, що вона та її чоловік максимально забезпечують потреби дітей у всьому що для них є необхідним, що підтверджується складеними Відділом охорони дитинства служби у справах дітей Енергодарської міської ради Актами обстеження житлово-побутових умов. У судове засідання позивачка не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, за участю її представника - адвоката [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.34). У судове засідання представник позивача - адвокат [PERSON], яка діє на підставі письмового договору з позивачем про надання правової допомоги (а.с.19) - не з`явилась, надала суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд позовні вимоги задовольнити (а.с.50). В судове засідання представник третьої особи: Служби у справах дітей Енергодарської міської ради Запорізької області - Ситник Л.І., яка діє на підставі письмової довіреності (а.с.29) - не з'явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, просить суд позовні вимоги задовольнити (а.с.40), а також надала до заяви письмовий Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с.41-42). Відповідачі по справі у судове засідання не з'явилися повторно, заперечень на позов не надали, повідомлялися судом за адресою місця проживання/реєстрації у встановленому законом порядку (а.с.27), про час та місце слухання справи були повідомлені вчасно та належним чином, про що свідчасть розписки на поштових повідомленнях відповідачів (а.с.24, 25). Враховуючи, що відповідачі повідомлені про слухання справи належним чином та від них не надійшло будь-яких заяв або клопотань, суд ухвалив: на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України, розглянути справу у відсутності відповідачів за останнім відомим їх місцем проживання, на підставі наявних у справі даних і доказів, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне: Відповідачі по справі - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є батьками неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], дочки - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.8, 9, 10). Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов: спільні неповнолітні діти відповідачів проживають разом з позивачкою по справі та її чоловіком (а.с.14), крім того, згідно з інформаційним лисом з Віділу освіти, молоді та спорту К-Дніпровської райдержадміністрації від 28.12.2016 р., відповідачі по справі не відвідували школу де навчались діти [PERSON] та [PERSON] (а.с.46), Висновком Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, як органу опіки та піклування, визначено доцільним позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх дітей (а.с.41-42) Тобто, наявні в сукупності доказами підтверджено факт ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2, 4 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Нормами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» констатовано, що на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1997р. та яка набула чинності для України 27.09.1997р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ч.1 ст.19 Конвенції, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна зростати, окрім іншого, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що відповідачі свідомо нехтують виконанням своїх батьківських обов'язків, самоусунулися від виховання своїх неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав відповідачів, у даному випадку, є доцільним та відповідають інтересам дітей, а тому, та на думку суду, є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст.150 СК України. При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав, вони мають право бути поновленими у батьківських правах відносно своїх дітей відповідно до положень ст.169 СК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved