Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

позивачі звернулися до Печерського районного суду м. Києва з позовом, в якому просять за рахунок Державного бюджету України на їх користь відшкодувати матеріальну та моральну шкоду. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що правоохоронні органи Кіровоградської області та Генеральної прокуратури України чинять протиправну бездіяльність при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні за фактом крадіжки майна [PERSON] на суму 47882,00 грн., яку просить компенсувати за рахунок Державного бюджету України. [PERSON] обґрунтовує свої вимоги тим, що незаконними рішеннями та протиправною бездіяльністю правоохоронних органів МВС України у Кіровоградській області та прокуратури Кіровоградської області йому завдано матеріальних збитків на суму 64920,00 грн., яку просить компенсувати за рахунок Державного бюджету України. Також позивачі зазначають, що матеріальні втрати позивачів з вини судів, прокуратури, органів МВС України вплинили значною мірою на їх моральний стан та призвели до моральних страждань, які позивачі, виходячи із міркувань розумності, виваженості та справедливості оцінюють в 17000,00 грн. кожному та просять стягнути з відповідачів у визначеному розмірі. У судове засідання позивачі не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, надіслали до суду заяву про проведення розгляду справи у їх відсутність, свої вимоги підтримали. Представник Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, також просив розглянути справи у його відсутність. Представник Міністерства внутрішніх справ України будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заперечення на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Представник прокуратури Кіровоградської області, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, подав заперечення на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Представник Кабінету Міністрів України, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як на підставу заявлених позивачами вимог вони посилаються на положення ст. 56 Конституції України та ч. 6 ст. 1176 ЦК України. Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодуються на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Фактичною підставою для застосування таких видів відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] вказує на протиправну бездіяльність працівників слідчих підрозділів УМВС України в Кіровоградській області та ГУНП в Кіровоградській області. Позивач посилається на порушену у 2011 році кримінальну справу по факту крадіжки та неналежне її розслідування працівниками Управління МВС України в Кіровоградській області та прокуратури Кіровоградського району. Крім цього, позивач вказує на начебто незаконне вивезення урожаю у 2015 році та неналежне розслідування кримінального провадження слідчими підрозділами ГУНП в Кіровоградській області за вказаним фактом. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовуються, як на його думку, незаконним рішенням Світловодського міськрайонного суду від 13.06.2013, у справі щодо набуття права власності [PERSON] Згідно роз'яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. «Про незалежність судової влади» відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проте, позивачі не навели обґрунтування позовних вимог та не надали суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння їм шкоди та її розміру. Також позивачами не доведено протиправності поведінки органів судової влади, правоохоронних органів, органів прокуратури та причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою. З огляду на встановлене суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення вимог позивачів внаслідок їх необґрунтованості та недоведеності. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» прийнято рішення щодо ліквідації як юридичних осіб публічного права територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, в тому числі УМВС України в Кіровоградській області. Цією ж постановою прийняте рішення про створення Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області. При цьому, МВС України не є правонаступником вказаних органів внутрішніх справ та не може відповідати за дії його посадових осіб. За вказаних обставин, Міністерство внутрішніх справ України не є належним відповідачем у даній справі, оскільки прав та інтересів позивачів не порушувало та, відповідно, не може нести відповідальність перед позивачами. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed