Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом до відповідача про стягнення суми компенсації вартості майна, посилаючись на те, що 14 січня 2014 року позивачами за 8000,00 дол. США був придбаний автомобіль марки «FIAT DUCATO», державний реєстраційний номер ВН20941ЕР, який зареєструвано на імя позивача [PERSON] Вказаним автомобілем користувався відповідач та приблизно у серпні 2014 року потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого вказаний транспортний засіб отримав механічні ушкодження. Для отримання страхової виплати позивачем [PERSON] була видана відповідачу довіреність, якою останній скористався та на підставі довіреності реалізував вищевказаний автомобіль. На неодноразові вимоги позивачів про повернення належних грошових коштів від продажу автомобіля, відповідач відмовився, у звязку з чим позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили стягнути з відповідача на користь позивачів суму компенсації вартості реалізованого автомобіля в розмірі 204153,60 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення, пояснивши, що спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу відповідача та його дружини, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, тому є спільним сумісним майном відповідача та його дружини. За домовленістю між відповідачем та його дружиною транспортний засіб був зареєстрований на позивача [PERSON] Зняття траспортного засобу з обліку не є доказом відчуження. Також, не має доказів продажу транспортного засобу, а саме договору купівлі-продажу та відповідач не отримував кошти в сумі 8000,00 дол. США за автомобіль. Суд, заслухавши пояснення представників позивачів та відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД № 425496, виданого Вознесенською сільською радою Арцизького району Одеської області 22 листопада 1986 року між позивачами [PERSON] (а.с. 5) та [PERSON] (а.с. 6-7) зареєстровано шлюб (а.с. 8). Як вбачається з листів Територіального сервісного центру № 5145 регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України № 21 від 04.12.2015р. (а.с. 9), № 788 від 04.10.2016р. (а.с. 78), результатів аналітичного пошуку транспортних засобів по «НАІС ДДАІ» МВС України (а.с. 78, 79) 14 січня 2014 року транспортний засіб марки «FIAT DUCATO», державний реєстраційний номер [NUMBER], був зареєстрований на [PERSON], позивача по справі, а 01 листопада 2014 року зазначений транспортний засіб був перереєстрований на іншого власника. 11 жовтня 2014 року [PERSON], який є позивачем по справі, надав довіреність [PERSON] (а.с. 41), відповідачу по справі, на строк три роки до 11.10.2017р., згідно якої\~[PERSON] на підставі укладеного з повіреним усного договору доручення уповноважив [PERSON] розпоряджатися (продати за ціну та на умовах на його розсуд, при умові попередньої сплати податку з доходів фізичних осіб, зняти з обліку в органах ДАІ, проходити техогляд, страхувати, здавати в найм (оренду) за ціну та на умовах на його розсуд, переобладнувати транспортний засіб, належний позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу) вантажним автомобілем фургоном малотоннажним-В марки «FIAT DUCATO», державний реєстраційний номер [NUMBER], 2004 року випуску, шасі (кузов, рама) № ZFA 24400007466487 (а.с. 10). [PERSON], позивач по справі, звертався до прокурора Арцизького району Одеської області [PERSON] із заявою від 16.01.2014р., про притягнення [PERSON], відповідача по справі, до відповідальності (а.с. 11-12). 09.02.2015р. позивач [PERSON] також звернувся із заявою до прокурора Арцизького району Одеської області [PERSON] про проведення перевірки законності прийнятого рішення про припинення перевірки за його заявою (а.с. 13). 04.12.2015р. слідчим СВ Арцизького ВП ГУНП в Одеській області [PERSON] була прийнята постанова про закриття кримінального провадження, внесеного 23.03.2015р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за\~\~№ 12015160220000186\~\~у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] кримінального правопорушення (злочину),\~передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 14-15). За змістом ч. 1ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України). Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦПК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦПК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і зазначені способи захисту таких цивільних прав та інтересів. За правилами частин 1 і 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами згідно ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. В силу ч. 1 ст.\~ 237, ст. 239 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки\~\~особи, яку він представляє. Відповідно до ст. ст. 244, 245 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю; довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно ст. ст.\~248, 249 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. У відповідності до п. 3 ч. 1\~ст. 1006 ЦК України повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. В силу ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Судом встановлено та підтверджено належними доказами, що позивач [PERSON] на момент продажу спірного автомобіля був його власником, від права власності на автомобіль не відмовлявся і не відчужував його на користь відповідача, а тому [PERSON], відповідач по справі, виконуючи доручення позивача [PERSON] щодо продажу спірного автомобіля повинен був повернути кошти позивачу [PERSON], за які був проданий автомобіль, згідно п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України. Разом з тим, судом, з метою повного, всебічного та неупередженого розгляду справи були витребувані від Арцизького ВП ГУНП в Одеській області матеріали ЄО № 2342 від 26.11.2014р. за зверненням [PERSON], ЄО № 2448 від 21.12.2014р. за зверненням [PERSON], ЄО № 86 від 19.01.2015р. за матеріалами з прокуратури Арцизького району Одеської області щодо заяви [PERSON], а також матеріали кримінального провадження № 12015160220000186\~від 23.03.2015р. за ознаками кримінального правопорушення (злочину),\~передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, згідно яких судом встановлено, що спірний автомобіль був придбаний відповідачем [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу за кошти, позичені у позивача [PERSON] та кошти отримані [PERSON] за договором кредиту і зареєстрований на позивача [PERSON], тому суд прийшов до висновку, що вищезазначений автомобіль придбаний за спільні кошти подружжя [PERSON], відповідача по справі, та [PERSON] На підставі вищезазначеного, суд, оцінивши в сукупності всі добуті в судовому засіданні докази, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] про стягнення з [PERSON] суми компенсації вартості майна. Суд не бере до уваги письмовий доказ, а саме: повідомлення № 1-Од3 без дати (а.с. 16), згідно якого станом на 01.01.2015р. заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 2298/2693ВCLKA від 13.12.2013р. погашена, оскільки суд позбавлений можливості визначитися про належність зазначеного письмового доказу по заявленим вимогам позивачів та запереченням відповідача. В зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], відповідно до ст. 88 ЦПК України, не підлягають задоволенню і вимоги позивачів про стягнення з відповідача судових витрат.

Outcome: dismissed