Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадкове майно та уточнивши позовні вимоги просять суд визнати за ними в рівних частках, а саме по 1/3 частині, право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 5,32 га, що розташована на території Випасненської сільської ради, масив [NUMBER], ділянка [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 29 грудня 2003 року, згідно розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 20 листопада 2003 року № 1587/2003. 07 вересня 2017 року позивачі уточнили свої позовні вимоги та, відповідно до уточненої позовної заяви, посилаються на наступне. [INFO] померла мати позивачів [PERSON], після чого відкрилась спадщина за законом на земельну ділянку площею 5,32 га, що розташована на території Випасненської сільської ради, масив [NUMBER], ділянка [NUMBER], та надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Реалізовуючи своє право на спадщину позивачі звернулись до нотаріальної контори по питанню одержання свідоцтва про право на спадщину за законом, де при огляді документів було встановлено, що в прізвище матері, яке вказано у державному акті на право приватної власності на землю, та інших документах маються розбіжності, а саме, в державному акті вказано прізвище «[PERSON]», а у всіх інших документах вказано «[PERSON]». У зв'язку з цим, нотаріус рекомендував звернутися до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Факт належності Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] [PERSON] підтверджується рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 листопада 2016 року. Однак в ході судових тяжб та оформлені документів, позивачами було виявлено відсутність оригіналу самого державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 29 грудня 2003 року. Підготувавши всі документи, позивачі звернулися до Білгород - Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області для подання заяви про прийняття спадщини, але через відсутність оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду. Позивачі у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи сповіщались, їх представник за довіреністю [PERSON] надала заяву з проханням розглянути справу за відсутністю сторін, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивачів, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла мати позивачів - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [INFO], видане виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району, актовий запис № 85. Факт родинних відносин позивачів та померлої повністю підтверджується матеріалами справи, а саме те, що померла була матір'ю позивачів. За життя [PERSON] заповіт не складала, отже після її смерті відкрилась спадщина за законом на земельну ділянку площею 5,32 га, що розташована на території Випасненської сільської ради, масив [NUMBER], ділянка [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 29 грудня 2003 року, згідно розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 20 листопада 2003 року № 1587/2003. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 21.11.2016 року був встановлений факт належності вказаного Державного акту саме [PERSON]. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1262 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Стаття 1272 ЦК України: якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів витребуваної судом копії спадкової справи № 24/2012 до майна померлої [PERSON], вбачається, що позивачі прийняли спадщину після смерті матері. Однак, позивачами був втрачений оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який підтверджує факт належності ділянки померлій та відносить її до спадкової маси. З цих підстав, позивачі не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно з п.4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання установчих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту вказаного майна. Як наслідок, державний нотаріус Іваницький О.Ю. відмовив позивачам в оформленні спадкових прав через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Спадкоємець першої черги - [PERSON], яка доводиться сестрою позивачам, відмовилась від прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки. Відповідно до ч.2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За роз'ясненням п.23 зазначеної постанови, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки позивачам відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд доходить висновку, що позивачі можуть реалізувати своє право на оформлення спадщини лише в судовому порядку. У відповідності до ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Враховуючи вищевикладені обставини справи та аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачами права власності на спадкове майно в рівних частках, оскільки вони обґрунтовані, доведені та спрямовані на захист їх спадкових прав.

Outcome: approved