Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]В про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 14.02.2014 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі. Від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між сторонами припинені з вересня 2017 року, з тієї причини, що сімейні стосунки не склалися із-за несумісності характерів та різних поглядів на сімейне життя і відносин між подружжям, з приводу чого виникали сварки, спільне господарство не ведеться, відповідач пішов до своїх батьків, разом не мешкають. Вважає примирення неможливим, спору про розподіл майна та про місце проживання дитини немає. Просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у вигляді судового збору 640грн. та 700грн. витрат за складання позовної заяви, а всього 1340грн. В судове засідання позивач надала письмову заяву, в якій наполягає на розірванні шлюбу, просить розглядати справу без її участі та винести заочне рішення (а.с.13). Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату слухання справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки не повідомив, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 14.02.2014 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 47. ( а. с.6). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], (а.с.5). Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки з вересня 2017 року, спільного господарства сторони не ведуть, мешкають окремо. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами не було порозуміння, несумісність характерів, відсутнє почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. Примирення позивача з відповідачем неможливе. Спору про розподіл майна та про місце проживання дитини немає. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однією зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст. 191 ЦПК України). Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн., сплачений нею 14.09.2017 року про подачі позову (квитанція а.с.1). Стосовно стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 600грн., суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 1\~ст. 79 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3\~ст. 79 ЦПК Українидо витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до\~ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Оскільки позивачем надано лише квитанцію до прибуткового касового ордеру №449 від 14.09.2017 року на суму 700грн. (а.с.7), та не надано розрахунок витрат на правову допомогу, вони задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved