Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися в суд із позовом до відповідача Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання права власності на спадкове майно, а саме: визнати за ними право власності на 1/3 частку житлового будинку загальною площею 72,4 кв. м., житловою площею 39,4 кв. м. з надвірними побудовами і спорудами, розташованого в [ADDRESS] вартістю 87 233,67 грн., зокрема по 1/6 частці за кожним, що належала померлому [INFO] року [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовують тим, що після його смерті відкрилася спадщина на вищевказане майно і вони є спадкоємцями за законом, які прийняла спадщину в строк, встановлений чинним законодавством. Однак, нотаріусом їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із відсутністю державної реєстрації та правовстановлюючого документа на вищевказаний житловий будинок. У судове засідання представник позивачів не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, заперечень проти позову немає, позов визнають. Представник третьої особи - Тернопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без присутності їх представника. Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявитиклопотання про розгляд справи за її відсутності. При розгляді справи судом встановлено наступне. [INFO] року помер чоловік та батько позивачів - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], зареєстроване Настасівською сільською радою, видане 08.05.2002 р. Тернопільським р/в ЗАГСу, актовий запис № 12. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з 1/3 частки житлового будинку загальною площею 72,4 кв. м., житловою 39,4 кв. м. з надвірними побудовами і спорудами, розташованого в [ADDRESS] Позивачі [PERSON], [PERSON] належать до спадкоємців першої черги по закону, а саме: [PERSON], як дружина померлого, свідоцтво про одруження серія [NUMBER], зареєстроване 20 серпня 1963 року в с. Настасів, Теребовлянського району, Тернопільської області, актовий запис №33, та [PERSON], як син померлого, свідоцтво про народження серія [NUMBER], зареєстроване с. Настасів Микулинецький ЗАГС, Тернопільської області, актовий запис № 16. 20 березня 2017 року на житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами, який розташований в [ADDRESS] Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації був виготовлений технічний паспорт. Вартість вказаного будинковолодіння становить 261 701 грн. В силу ст. 549 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, позивачі вступили в управління спадковим майном: доглядають за будинком та прибудинковою територією, зареєстровані та проживають в ньому по сьогоднішній день, що підтверджується довідкою Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області від 06 квітня 2017 року № 549. Згідно з ч.1 статті 120 ЦК України (в ред. 1963 року, чинного на той час) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998): положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно зі статтею 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Таким чином, оскільки вищевказаний житловий будинок збудовано в період до 15.04.1991 року, тобто до введення в дію Закону України «Про власність» спадкодавці як члени колишнього колгоспного двору набули на нього право спільної сумісної власності. Це право збереглося за ними і після припинення колгоспного двору в результаті введення в дію вищезазначеного Закону. Отже, померлому [PERSON], його дружині - [PERSON], та його сину - [PERSON], виходячи із рівності часток усіх членів колишнього колгоспного двору, на праві власності належало по 1/3 частці житловий будинку з надвірними побудовами і спорудами, який розташований в [ADDRESS] Зазначене підтверджується інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 20 березня 2017 року № 263. Однак, отримати в Тернопільській райдержнотконторі свідоцтво про право на спадщину за законом позивачі не можуть, із-за відсутності правовстановлюючих документів на ім'я померлого [PERSON], зокрема, свідоцтва на право власності на 1/3 частку житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами, розташованого в [ADDRESS], та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, тобто померлим не проведена державна реєстрація житлового будинку в бюро технічної інвентаризації, що підтверджується інформаційною довідкою Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 20 березня 2017 року № 264. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивачів, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачами права власності на 1/3 частку житлового будинку загальною площею 72,4 кв. м., житловою площею 39,4 кв. м. з надвірними побудовами і спорудами, розташованого в [ADDRESS] вартістю 87 233,67 грн., зокрема по 1/6 частці за кожним, що належала померлому [INFO] року [PERSON].

Outcome: approved