Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до суду до відповідача [PERSON] про стягнення авансу у розмірі 10 000 доларів США та неустойки у розмірі 10 000 доларів США в гривнах по курсу Національного банку України на день виконання рішення суду. В позовній заяві позивачі вказали, що 26 вересня 2008 року між ними та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір авансу, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовим Д.С. Згідно пугкту 1 Договору авансу, сторони дійшли згоди, по якій відповідач [PERSON] продає їм належні їй 3\\10 частини домоволодіння за адресою: м. Одеса, [ADDRESS]. Вартість домоволодіння була визначена сторонами в сумі 30 000 доларів США, що на момент укладання Договору авансу по курсу Національного банку України складало 145 851 грн. Позивачі по справі передали відповідачці [PERSON] аванс за частину домоволодіння, що продається, в сумі 10 000 доларів США, що на момент укладання Договору авансу по курсу Національного банку України складало 48 617 грн. За умовами Договору авансу, договір купівлі-продажу мав бути укладений і нотаріально посвідчений не пізніше 26 вересня 2009 року. Пунктом 6 Договора авансу передбачено, що у разі відмови відповідачки [PERSON] продати вищезазначену частину домоволодіння вона зобов'язується повернути аванс 10 000 доларів США, а також сплатити неустойку в розмірі 48 617 грн., що на момент укладання Договору авансу по курсу Національного банку України складало 10 000 доларів США. Відповідач [PERSON] заявила зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] про стягнення неустойки у розмірі 48617,17 гривен, вказуючи, що не згодна з позовними вимогами позивачів [PERSON] та [PERSON] і просить відмовити їм у задоволенні позову та на обгрунтування своїх вимог вказує, що дійсно 26 вересня 2008 року між нею та позивачами по справі було укладено та нотаріально посвідчено Договір авансу, за умовами якого сторони дійшли згоди, що договір купівлі-продажу належної їй - [PERSON], 3/10 частини домоволодіння [ADDRESS] у м. Одесі, має бути укладений не пізніше 26 вересня 2009 року. У звязку з відсутністю у [PERSON] та [PERSON] грошових коштів в обумовлений строк договір купівлі-продажу не був укладений і сторони домовились відкласти укладання договору на невизначений час. У квітні 2010 року позивачі повідомили [PERSON] що у них зявились гроші, але у звязку з тяжким станом здоровя, між нею та [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленність, що оформлення документів покладається на [PERSON], про що свідчить нотаріально посвідчена 28 квітня 2010 року довіреність на імя [PERSON] та замовлений та отриманий нею технічний паспорт на на домоволодіння. У подальшому позивачі відмовляються придбати 3/10 домоволодіння [ADDRESS] у м. Одесі, тому вона просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] неустойку у розмірі 48 617 гривень. У судовому засіданні позивачі та їх представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити, представник відповідача [PERSON] позов позивачів [PERSON] та [PERSON] визнав частково та підтримав зустрічний позов у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленність двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Судом встановлено, що дійсно 26 вересня 2008 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір авансу, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовим Д.С.. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно п. 1 Договору авансу від 26 вересня 2008 року, сторони дійшли згоди, по якій ціна 3/10 частини домоволодіння [ADDRESS] у м. Одесі була визначена у розмірі 30 000 доларів США, що на момент укладання Договору авансу по курсу Національного банку України складало 145 851 грн. Згідно п. 3 Договору авансу від 26 вересня 2008 року, позивачі [PERSON] та [PERSON] передали відповідачу [PERSON] аванс в сумі 10 000 доларів США, що на момент укладання Договору авансу по курсу Національного банку України складало 48 617 грн. Пунктом 5 вказаного Договору авансу передбачено, договір купівлі-продажу вищезазначеної частини домоволодіння мав бути укладений і нотаріально посвідчений не пізніше 26 вересня 2009 року. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, а саме технічним паспортом домоволодіння [ADDRESS] м. Одесі від 26 листопада 2004 року, та не заперечується сторонами, що відповідач [PERSON] на час укладання Договору авансу від 26 вересня 2008 року не оформила належним чином самовільно збудовані споруди, що не давало їй можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу належної їй частини домоволодіння. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] не надала жодніх доказів того, що вона, до закінчення встановленого Договором авансу строку 26 вересня 2009 року, вчинила чи намагалась вчинити встановлені цивільним законодавством дії для оформлення документів і здачі самовільних прибудов до експлуатації. Відсутність дій спрямованих на підготовку документів, необхідних для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу свідчить про відмову відповіда [PERSON] продати позивачам належну їй частину домоволодіння [ADDRESS] у м. Одесі. Зазначені обставини підтверджуються також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних за клопотанням позивачів, які показали, що позивачкі на 26 вересня 2009 року булиготові до заключення договору купівлі-продажу частини домоволодіння, для чого свідок [PERSON] привезла необхідну суму коштів, а частину суми, яку не вистачало запозичила у свідка [PERSON], але відповідач [PERSON] не підготувала необхідні документи, тому правочин не був укладений. Свідок [PERSON], допитана за клопотанням представника відповідача, в судовому засіданні пояснила, що їй відомо що [PERSON] була зайнята на роботі, потім начала тяжко хворіти, тому надала позивачам довіренність на оформлення необхідних для укладання договору купівлі-продажу документів і вони повині були самі оформляти правовстановлюючі документи на домоволодіння. Судом встановлено, що дійсно 28 квітня 2010 року [PERSON] надала довіреність на ім'я [PERSON] з правом оформлення та регістрації на її ім'я права власності на будинок [ADDRESS] у м. Одесі, та на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований, а також отриманням правовстановлювальних документів на вищевказаний будинок та земельну ділянку. Тобто довіренність була видана через 7 місяців після закінчення строку встановленого Договором авансу, для оформлення договору купівлі-продажу і за поясненнями позивачів після того як [PERSON] отримала технічний паспорт на домоволодіння [ADDRESS] у м. Одесі з написом про наявність самовільних будівель, відповідач Пунктом 6 вищезазначеного Договора авансу передбачено, що у разі відмови відповідача [PERSON] продати вищезазначену частину домоволодіння, вона зобов'язується повернути аванс 10 000 доларів США, що на момент укладання Договору авансу по курсу Національного банку України складало 48 617 грн., а також сплатити неустойку в розмірі 48 617 грн., що на момент укладання Договору авансу по курсу Національного банку України складало 10 000 доларів США. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно вимогам ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Статтею 624 ЦК України передбачено, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування шкоди. На підставі вище викладеного, суд вважає, позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Outcome: approved