Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивачка 16.12.2013 року звернулась з позовною заявою, в якій просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на квартиру [ADDRESS] Згодом, 15.05.2014 року позивачка зменшила позовні вимоги та просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на ? частину квартири [ADDRESS] враховуючи, що [PERSON] також є спадкоємцем спадкового майна після померлої [PERSON]. Позивачка посилалась, що 18.02.2013 року Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою щодо майна померлої [PERSON] була заведена спадкова справа №147 за заявою від 18.02.2013 року про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги за законом, з якою позивачка звернулась до нотаріальної контори. Також відповідна заява до нотаріальної контори була подана 29 05.2013 року сином померлої [PERSON] Однак листом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори за вих. № 6967/0614 від 14.08.2013 року їй було повідомлено про те, що видати свідоцтво про право на спадщину на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], неможливо, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на це майно. На підставі зазначеного позивачка вказує, що вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав на спадщину. Представник позивачки в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглядати справу у його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи за зареєстрованим місця проживання, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, дослідивши письмову заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду пояснення, в яких проти позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві зроблено відповідний актовий запис за № 390 та видане повторно свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 11.01.2013 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, квартира [ADDRESS] належна померлій відповідно до Інформаційної довідки КВ-2013 №4971, яка видана 22.03.2013 року КП «Київським міським буро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна». Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її донька та син - [PERSON] та [PERSON]. 18.02.2013 року Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №147 щодо майна померлої [PERSON] за зверненням позивачки до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги за законом. Також відповідна заява 29.05.2013 року до нотаріальної контори була подана сином померлої [PERSON] Так, п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Листом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори за вих. № 6967/0614 від 14.08.2013 року позивачку було повідомлено про те, що видати свідоцтво про право на спадщину на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], неможливо, оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на це майно. За законом до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). З матеріалів спадкової справи випливає, що станом на 22.03.2013 року згідно з даними КП «Київського міського буро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке було видано Органом приватизації Жовтневої районної державної адміністрації 17.08.1998 року, наказ №2022. За даними довідки форми №3 загальна площа однокімнатної квартири [ADDRESS] складає 29, кв. м, житлова - 17,9 кв. м. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Такий порядок реєстрації прав на нерухоме майно передбачений ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Разом з тим, згідно з правилами ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1878 від 11.02.2011 року з 01.01.2013 року державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяження таких прав здійснюють територіальні органи державної реєстрації прав Міністерства юстиції України і державні та приватні нотаріуси. Однак зазначені органи реєстрації наділені повноваженнями здійснювати відповідну реєстрацію прав на нерухоме майно лише за вимогою власника (уповноваженої особи). За таких обставин вбачається, що у зв'язку із відсутністю у позивача [PERSON] правовстановлюючих документів, зареєстрованих у відповідності до норм чинного законодавства на спадкове майно, т. я. відсутній оригінал свідоцтва про право власності на житло, на підставі якого померла [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] тому відповідні обставини унеможливлюють отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на загальних підстав в нотаріальній конторі. За загальними правилами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що, право власності виникає на підставі рішення суду, яке є одним з правовстановлюючих документів, визначених переліком, на підставі яких здійснюється реєстрація права власності, то відповідно ст. 392 ЦК України, - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 316, 321 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів якого є визнання права. Постановою Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Враховуючи обставини щодо документального підтвердження суб'єктивних прав позивачки як спадкоємиця, застосовуючи вимоги приведеного законодавства, суд приходить до висновку про відповідність обраного позивачкою способу судового захисту та визнання обґрунтованими її вимоги щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]

Outcome: approved