Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернувшись до суду з даним позовом, просить визнати, що відомості, зазначені в заяві [PERSON] та висловлені [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на нараді лікарів та зазначені в листі є неправдивими та принижують її (позивачки) гідність, честь та ділову репутацію, а також зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме шляхом написання відповідних листів адресатам, яким направлялися заяви, зі змістом, який спростовує попередню неправдиву інформацію та обов'язковим письмовим вибаченням в таких заявах за свою незаконну поведінку негайно після вступу рішення суду в законну силу, та заборонити відповідачам поширювати про неї неправдиву інформацію. Крім того позивачка просить стягнути з кожного з відповідачів на її користь по 1000 тисячі гривень моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що відповідачка [PERSON] в заяві, яка була адресована до в.о. голови Богуславської райдержадміністрації [PERSON] та до головного лікаря Богуславської центральної районної лікарні [PERSON], а також інші відповідачі [PERSON], [PERSON], і [PERSON] 28.08.2014 року та 23.10.2014 року під час проведення планових нарад лікарів Богуславської ЦРЛ поширили неправдиві відомості, які принижують її (позивачки) гідність, честь та ділову репутацію, а також зазначає, що неправомірними діями відповідачів їй завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, оскільки вона була ображена та принижена в присутності лікарів та головного лікаря Богуславської ЦРЛ. Характер висловлювань громадян на нараді лікарів та в листі створює негативне враження і відношення до неї, як до професіонала, відомості у листі ґрунтуються на припущеннях і є неправдиві, та такими що порочать її ділову репутацію, як професіонала у своїй сфері, та принижують її честь, гідність і ділову репутацію, як заступника головного лікаря Богуславської ЦРЛ. Зокрема, позивачка стверджує, що неправдивою є інформація викладена в листі до посадових осіб, наступного змісту: «такого неподобства ми ще не бачили», «поставили некваліфіковану, непрофесійну», «а заправляє призначеннями [PERSON], яка мало того, що призначає нездар на завідувачів відділення, як от [PERSON], а й ще не дає працювати, створює такі умови, що люди змушені йти з роботи, як [PERSON], а зараз на черзі «з'їдання» [PERSON], [PERSON]», «складається враження, що це приватна лікарня [PERSON], то може вже обгородити територію колючим дротом і поставити табличку «приватна територія»?, «Чомусь на території відділень працюють аптеки, які належать [PERSON] та [PERSON]», «ось так і царює «цариця» [PERSON] у «своїй» вотчині, а якщо комусь не подобається, то вона має завітні слова «ну вам ще прийдеться», «а [PERSON] все прикриває, хоча сама не кращий спеціаліст», «для чого ми платимо податки, щоб утримувати таких нездар?», «навіщо такі горе-лікарі, і такі завідуючі, яких цікавлять тільки власні амбіції і чи гарний ремонт в кабінеті», «на даний момент ми бачимо тільки бізнесменів, які роблять власний бізнес на власних аптеках і списують будматеріали», «де ж та люстрація, адже і [PERSON] і [PERSON] затяті регіонали». Крім того, 23 жовтня 2014 року під час проведення планової наради лікарів Богуславської ЦІРЛ до зали увійшла громада людей, які перервавши нараду, почали в грубій формі висловлюватись стосовно її особистості, ображали та почали звинувачувати в тому, що вона створює неможливі умови для роботи завідувачів відділеннями, а також в негласному управлінні медичним закладом та в призначенні некваліфікованих кадрів. Звинуватили в тому, що вона «вигнала» з роботи в минулому завідувача терапевтичним відділенням [PERSON], яка фактично звільнилась із займаної посади за власним бажанням в серпні 2014 року. Крім того, звинувачували в тому, що вона «з'їдає» завідувача акушерсько-гінекологічним відділенням [PERSON] Зокрема таким чином висловлювалися громадянки [PERSON] та [PERSON] Таке грубе втручання в проведення оперативної наради лікарів медичного закладу є повторним, а вперше було вчинене 28 серпня 2014 року, під час якого від громадянки [PERSON] пролунали в її сторону безпосередні погрози щодо життя та здоров'я, а саме було сказано, що громаді на даний час надані всі права і «ми можемо вас розстріляти» і що «чекайте, вам ще постукають у вікно». Заперечуючи проти зазначеної неправдивої інформації позивачка стверджує, що вона з 2003 року по даний час працювала на посадах заступника головного лікаря Богуславської ЦРЛ з медичного обслуговування населення та заступника головного лікаря Богуславської ЦРЛ з медичної частини, і ніколи не була ні власником ні співвласником жодних аптек, а тим більше не має ніякого відношення до встановлення цін у вищезазначених аптеках, ніколи не була членом «Партії регіонів», рекомендації щодо призначення завідувачів відділеннями є її прямими обов'язками, визначеними посадовою інструкцією, а призначити завідувачем терапевтичним відділенням [PERSON] в серпні 2014 року вона мала право, оскільки тимчасово виконувала обов'язки головного лікаря Богуславської ЦРЛ. На переконання позивачки, люди, які не мають жодного відношення до роботи лікувального закладу не можуть і не мають права судити про спеціалістів, які призначаються на певні адміністративні посади лікувального закладу, оскільки не знають про рівень їх освіченості та кваліфікації. Висловлювання, що вона створює неможливі умови праці для лікарів, а також «з'їдає» їх є необгрунтованими і неправдивими, оскільки вона, як заступник головного лікаря зобов'язана організовувати та контролювати роботу медичного персоналу, а також слідкувати за дотриманням забезпечення лікувального процесу відповідно до діючих нормативних актів. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, обгрунтувавши свої вимоги вищевикладеними фактами та доказами. Свої вимоги вона уточнила щодо спростування недостовірної інформації викладеної в листі до посадових осіб Богуславського району, який був підписаний як відповідачкою [PERSON], так і відповідачкою [PERSON], а тому саме вказані особи повинні спростувати недостовірну інформацію викладену в листі до посадових осіб. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Зокрема, відповідачі [PERSON] і [PERSON] пояснили суду, що вони дійсно підписували заяву, яка була адресована до в.о. голови Богуславської райдержадміністрації [PERSON] та до головного лікаря Богуславської центральної районної лікарні [PERSON], але дана заява ними не складалася і вони її лише підписали. Підписуючи відповідну заяву вони мали не меті довести до відома посадових осіб про неправомірні дії [PERSON] щодо усунення від посади завідуючої терапевтичним відділенням [PERSON], яка відповідала займаній посаді та була висококваліфікованим лікарем по своїй спеціальності. На іншу інформацію викладену в заяві вони не звернули увагу. Крім того, відповідачі [PERSON] і [PERSON] пояснили суду, що під час нарад лікарів Богуславської ЦРЛ, вони висловили свою думку щодо професійних якостей позивачки та лікаря [PERSON] і їх метою було захистити лікаря [PERSON], яку на їх думку вимусили написати заяву про звільнення з роботи. Суд, заслухавши пояснення позивачки і її представника, відповідачів, свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи із наступних підстав. При вирішення даного спору суд враховує наступні положення Конституції України та чинного законодавства України. Згідно положень ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Стаття 10 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачає, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. На підставі вимог ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особового немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно до вимог ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачка в судовому засіданні довела належними та допустимими доказами, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] поширили щодо неї недостовірну негативну інформацію в листі - заяві, яка була адресована до в.о. голови Богуславської райдержадміністрації [PERSON] (надійшла 21.10.2014 року) та до головного лікаря Богуславської центральної районної лікарні [PERSON] (надійшла 24.10.2014 року), а саме це є інформація наступного змісту «заправляє призначеннями [PERSON], яка мало того, що призначає нездар на завідувачів відділення, як от [PERSON], а ще й не дає працювати, створює такі умови, що люди змушені йти з роботи», «чомусь на території відділень працюють аптеки, які належать [PERSON] та [PERSON]», «на даний момент ми бачимо тільки бізнесменів, які роблять власний бізнес на власних аптеках і списують будматеріали». Згідно повідомлень Богуславської районної державної адміністрації та Богуславської ЦРЛ, викладених в листах від 14.11.2014 року та від 20.11.2014 року, вбачається, що інформація викладена в заяві [PERSON] про медичних працівників Богуславської ЦРЛ, в тому числі про [PERSON], не знайшла свого підтвердження. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] не довели в судовому засіданні, що поширена ними вищевказана інформація про позивачку [PERSON] являється достовірною, а тому повинні спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення листів до Богуславської районної державної адміністрації і Богуславської центральної районної лікарні із змістом про спростування недостовірної інформації про [PERSON]. Позивачка в своєму позові просила також спростувати іншу негативну інформацію викладену в заяві до посадових осіб у Богуславському районі, а також негативну інформацію про неї, яку висловили відповідачі [PERSON] і [PERSON] на нарадах лікарів 28.08.2014 року та 23.10.2014 року. Проте, ці її вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку мало місце особисте оціночне судження відповідачів щодо професійних та ділових якостей позивачки, що є вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідачів. В даному випадку суд враховує роз'яснення викладені в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а саме, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON] і [PERSON], що відповідачка [PERSON] на нараді лікарів Богуславської ЦРЛ 28.08.2014 року висловила певні погрози щодо [PERSON], а саме «чекайте, вам ще постукають у вікно», «можуть розстріляти». Такі висловлювання відповідачки [PERSON] на адресу позивачки не є поширенням недостовірної інформації, а є погрозами щодо можливого фізичного впливу на позивачку, що може тягнути за собою кримінальну відповідальність в порядку встановленому законом, в зв'язку з чим вимоги позивачки до відповідачки [PERSON] не підлягають задоволенню. Позивачка в своєму позові просить, щоб відповідачі письмово вибачились за свою незаконну поведінку негайно після вступу рішення суду в законну силу. Згідно роз'яснень викладених у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи , а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те , що не передбачено законодавством. У свою чергу частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачитися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. З огляду на викладене , вимога позивачки зобов'язати відповідачів письмово вибачитися перед нею за поширення неправдивої інформації не підлягає задоволенню. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року судам роз'яснено, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо. Дослідивши в судовому засіданні докази з точки зору їх достовірності, переконливості та достатності, суд приходить до переконання, що необхідно визнати недостовірною та такою, що порочить гідність, честь та ділову репутацію [PERSON] інформацію викладену в листі, адресованому голові Богуславської районної державної адміністрації [PERSON] за вхідним №Х107401.319.2 від 21.10.2014 року та головному лікарю Богуславської центральної районної лікарні [PERSON] за вхідним №1472 від 24.10.2014 року, а саме інформацію наступного змісту: « заправляє призначеннями [PERSON], яка мало того, що призначає нездар на завідувачів відділення, як от [PERSON], а ще й не дає працювати, створює такі умови, що люди змушені йти з роботи», «чомусь на території відділень працюють аптеки, які належать [PERSON] та [PERSON]», «на даний момент ми бачимо тільки бізнесменів, які роблять власний бізнес на власних аптеках і списують будматеріали» та зобов'язати відповідачів [PERSON] і [PERSON] спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом направлення листів до Богуславської районної державної адміністрації і Богуславської центральної районної лікарні із змістом про спростування недостовірної інформації про [PERSON] та заборонити [PERSON] [PERSON] і [PERSON] поширювати неправдиву інформацію про [PERSON] Оскільки в судовому засіданні встановлено, що внаслідок поширення недостовірної інформації про позивачку, відповідачами [PERSON] і [PERSON] були порушені особисті немайнові права позивачки, а саме право на повагу до гідності та честі, порушено недоторканість її ділової репутації, а тому як наслідок відповідачі [PERSON] і [PERSON] мають відшкодувати позивачці у відповідності до ст.ст. 16 ч.2, п.9, 275, 280 ЦК України заподіяну моральну шкоду. За правилами ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує той факт, що позивачка не надала достатніх доказів про ступінь і характер моральних страждань, перенесених нею внаслідок поширення недостовірної інформації. Крім того, позивачкою не надано доказів того факту, що саме [PERSON] і [PERSON] були організаторами написання листа до посадових осіб Богуславського району та готували текст цього листа. Як убачається цей лист підписали 26 осіб, а вимоги позивачка пред'явила лише до двох відповідачів. Тому за таких обставин, суд не знаходить підстав для стягнення відповідачів [PERSON] і [PERSON] моральної шкоди в розмірі по 1000 гривень з кожної, що визначила позивачка, та приходить до висновку, що вказані відповідачі мають відшкодувати позивачці по 100 гривень за моральну шкоду. Оскільки в судовому засіданні суд прийшов до переконання, що висловлювання відповідача [PERSON] на нараді лікарів Богуславської ЦРЛ є оціночними судженнями щодо професійних якостей позивачки, то як наслідок вимоги [PERSON] до [PERSON] не підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial