Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок та визнання права спільної часткової власності на житловий будинок посилаючись на те, що вони є членами однієї сім’ї та проживають в будинку по вул.Колективній, 33, в с.Паньківці Старосинявського району. Даний будинок належав діду позивачки [PERSON] – [PERSON] та відносився до суспільної групи господарств – колгоспних дворів. З 1985 року в будинку разом з [PERSON] стала проживати його онука [PERSON], яка також є сестрою позивачки [PERSON] Після смерті [PERSON], 06.10.1986 року, позивачі стали проживати в цьому будинку, а [PERSON] у 1986 році переїхала на проживання в [INFO]. У 2013 році позивачка [PERSON] звернулась до Хмельницького БТІ для оформлення права власності на даний будинок, однак там вона дізналась, що право власності на будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на будинок, виданого виконкомом Старосинявської районної ради 29.04.1989 року, відповідно до якого будинок належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] А тому, враховуючи, що дане свідоцтво є недійсне, оскільки колгоспний двір був припинений 15.04.1991 року, коли був, згідно постанови Верховної [PERSON] Української РСР від 26.03.1991 року №885-ХІІ, введений в дію Закон «Про власність», позивачі просять визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок та визнати права спільної часткової власності на житловий будинок з визначенням частки кожного із них по ?. Позивачка в судовому засіданні та представник позивачів позов підтримали з підстав, викладених у ньому. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та просила його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін та перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], який був дідом позивачки [PERSON] та , належав житловий будинок по вул.Колективній, 33, в с.Паньківці Старосинявського району та який відносився до суспільної групи господарств – колгоспних дворів, що стверджується довідкою виконкому Лисанівської сільської ради Старосинявського району та копіями витягів з книг по господарського обліку. Позивач [PERSON] є чоловіком позивачки [PERSON], а позивачі [PERSON] та [PERSON] є їхніми дітьми, які разом проживають у житловому будинку по вул.Колективній, 33, в с.Паньківці Старосинявського району, що стверджується копіями свідоцтв про народження позивачів, копіями паспортів позивачів, довідкою виконкому Лисанівської сільської ради Старосинявського району, копією домової книги вказаного житлового будинку. З 1985 року в будинку разом з [PERSON] стала проживати його онука [PERSON], яка також є сестрою позивачки [PERSON] Після смерті [PERSON] 06.10.1986 року, позивачі стали проживати в цьому будинку, а [PERSON] у 1986 році переїхала на проживання в [INFO]. На підставі рішення № Лисанівської сільської ради Старосинявського району від 16.10.2013 року, передано у приватну власність позивачу [PERSON] земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок по вул.Колективній, 33, в с.Паньківці Старосинявського району. У 2013 році позивачка [PERSON] звернулась до Хмельницького БТІ для оформлення права власності на даний будинок, однак там вона дізналась, що право власності на будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на будинок, виданого виконкомом Старосинявської районної ради 29.04.1989 року, відповідно до якого будинок належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим виконавчим комітетом Старосинявської районної ради від 29.04.1989 року та технічним паспортом на садибний житловий. 15.04.1991 року колгоспний двір був припинений згідно постанови Верховної [PERSON] Української РСР від 26.03.1991 року №885-ХІІ, якою був введений в дію Закон «Про власність». Згідно ст.120 ЦК УРСР (в редакції від 1963 року), майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають особи, в тому числі і неповнолітні, які були членами двору станом на 15.04.1991 року та не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до довідки виконкому Лисанівської сільської ради Старосинявського району, членами даного колгоспного двору були лише позивачі, які набули права спільної часткової власності на будинок в рівних частках. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. За таких обставин і відповідно до ст. 174 ЦПК України визнання позову не суперечить закону, не порушує прав і свобод сторін та інших осіб, суд приймає визнання позову і вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Зібрані по справі докази вказують, що позивачі, які були членами колгоспного двору, набули права спільної часткової власності на будинок, що розташований по вул.Колективній, 33, в с.Паньківці Старосинявського району, в рівних частках, а тому свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане виконкомом Старосинявської районної ради [PERSON] є недійсним. На підставі ст. ст. 15, 16, 328 ЦК України, ст.ст. 120 ЦК УРСР в редакції від 18.07.1963 р.,

Outcome: approved