Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «ХДІ страхування» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона була визнана потерпілої в кримінальному провадженні щодо [PERSON] за ознаками злочину передбаченого ст..286ч.2 КК України. При цьому вказувала, 18.08.2012 року сталася ДТП , під час якої загинула мати позивачки. Оскільки дорожно-транспортна пригода сталася з вини [PERSON], то відповідачі мають сплатити позивачу страхові відшкодування за завдану матеріальну і моральну шкоду оскільки [PERSON] як власник автомобіля застрахувала свою цивільну відповідальність. Просить стягнути з відповідачів на свою користь кошти пов»язані з похованням та встановленням пам»ятника в розмірі 32000,00 грн. та в рахунок моральної шкоди 100000,00 грн. В судовому засіданні представники позивача підтримала заявлені вимоги за вищевикладеними обставинами та просили їх задовольнити в повному обсязі. Та вказали , що позивачкою було понесено витрати на виготовлення намогильної споруди в розмірі 96 000 грн. 00 коп. Так як намогильна споруда встановлена на трьох осіб то Позивач вважає, що з ПАТ «ХДІ страхування» підлягають стягненню кошти в розмірі 32 000 грн. 00 коп. за виготовлення намогильної споруди відносно [PERSON]. Крім того оскільки загинула найближча позивачу людина , а відповідачі не виконали свої зобов»язання просить стягнути і моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав та заперечив проти їх задоволення за їх необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки позивачами не доведено, що за виготовлення та встановлення намогильної споруди позивачкою було сплачено 96000,00 грн., ( окремо за [PERSON] - 32000,00 грн.) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі й щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що у відповідності до Вироку Святошинського районного суду м. Києва від 10 квітня 2013 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ст.. 286 КК України. [PERSON] в даній кримінальній справі визнана потерпілою. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована, а вина сталася саме з вини [PERSON] , ПАТ «ХДІ стахування» виплатило кошти [PERSON] в розмірі 6171,96 пов»язані з похованням . Як зазначено в п. 24 Постанові Пленуму Верховного суду України N 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» , відповідно до ст. 459 Цивільного кодексу України у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. В подальшому Постановою Пленуму визначено, що при розрахунку витрат на поховання слід керуватися Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 03.10.2008 р. № 45 «Про витрати на поховання та пов'язані з цим ритуальні послуги у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання». Як зазначено в Постанові, яка є на цей час єдиним нормативно-правовим актом, регулюючим порядок відшкодування таких витрат, граничний розмір витрат на виготовлення та встановлення пам'ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше встановлений для м. Києва в розмірі 2500 грн. 00 коп., з чого і слід виходити при вирішенні даного спору. Саме виходячи з граничної вартості виготовлення та встановлення пам'ятника ПАТ «ХДІ страхування» повинне бути виплачено потерпілій особі страхове відшкодування. Згідно з роз'ясненнями Міністерства з питань житлово-комунального господарства України надмогильні споруди виготовляються за параметрами відповідно до державних стандартів РСТ УССР 1584-86 та РСТ УССР 1973-86. Зазначеними стандартами встановлюються розміри, матеріали та вимоги до стандартних пам'ятників, на підставі чого проводиться відповідний розрахунок вартості стандартного пам'ятника в даній місцевості. Стандартний пам'ятник згідно РСТ УССР 1584-86, це пам'ятник загальна площа якого не перевищує 3,5 м.кв. з урахуванням видимої і невидимої поверхні. Згідно з даною Постановою вартість стандартних пам'ятників і огорож в м. Києві станом на 2013 рік становила 2 500 грн. 00 коп. Таким чином, вартість витрат на спорудження надгробного пам'ятника, у відповідності до вимог ст. 1201 Цивільного кодексу України , складає 2 500 грн. 00 коп. Як стверджує Позивач, намогильна споруда була виготовлена та придбана у ФОП [PERSON] за 96 000 грн. 00 коп. Однак сам факт придбання за ці кошти намогильної споруди не є підставою для відшкодування таких витрат Страховиком, який не є безпосереднім учасником ДТП та не є заподіювачем шкоди повної вартості оскільки, як зазначалось вище, витрати на виготовлення пам'ятників і огорож підлягають відшкодуванню не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Позивач не навела жодного доказу того, що витрати на виготовлення намогильної споруди визначені нею виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Із аналізу положень ст. 1201 ЦК України та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що витрати на виготовлення пам'ятника визначаються із фактичної вартості, але із урахуванням граничної вартості пам'ятників у даній місцевості. В разі відсутності даних щодо граничної вартості стандартного пам'ятника у даній місцевості суди із урахуванням положень ч. 8 ст. 8 ЦПК України застосовують Постанову. Крім цього, слід зазначити, що Верховний Суд України в ухвалі від 29.09.2010 року дійшов правового висновку про те, що страховиком підлягають відшкодуванню витрати на виготовлення пам'ятників і огорож в межах їх граничної вартості згідно з довідкою, в даному випадку спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» м. Києва Київської міської державної адміністрації. Оскільки Позивачем не було надано даних щодо граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у м. Києві станом на 2013 рік, то в даному випадку необхідно керуватися вимогами Постанови. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1ст. 355 цього Кодексу. Таким чином Позивачем не було враховано, що Страховиком відшкодовується гранична вартість стандартного пам'ятника у даній місцевості, а матеріали справи не містять доказів, що гранична вартість пам'ятника вища, ніж та яка підтверджена довідкою СКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» м. Києва. З огляду на викладене-позовні вимоги до ПАТ «ХДІ страхування» в частині стягнення грошових коштів на встановлення надмогильного пам»ятника підлягають задоволенню розмірі 2500,00 грн. . Одночасно слід зазначити, що відповідачами пропонувалося розглянути питання про виплати позивачці 1/3 частини від 32000,00 грн. , оскільки на їх думку саме такий розмір становить надмогильна плита, стосовно матері позивачки [PERSON]. Однак сторона позивача категорично відмовилася від вказаного розміру. На підтвердження понесених витрат з виготовлення нагробного пам'ятника [PERSON] надала до суду товарні чеки, виконавцем яких зазначений ФОП [PERSON] Варто зазначити, що надані Позивачем товарні чеки не можуть слугувати належними доказами понесених витрат в розумінні ЦПК України, так як не містять даних про сплату даних послуг, а тому є неналежними та недопустимими доказами, що підтверджують факт оплати за виготовлення намогильної споруди. Відповідно до вимог Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України 28.08.2013 року за N 417, розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом, зареєстрованим у встановленому порядку РРО або заповнений вручну. Міністерство доходів та зборів України, посилаючись на норми Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», звертає увагу, що товарний чек повинен обов'язково містити напис «Товарний чек» та за змістом відповідати вимогам підпункту 3.2 Положення «Про форму та зміст розрахункових документів» № 614 від 02.03.2010 р. Отже, товарний чек повинен містити таку інформацію: - назва та адреса господарської одиниці (найменування ФОП); - для суб'єктів господарської діяльності, що не є платниками ПДВ, ? ідентифікаційний номер за ДРФО, перед яким друкуються великі літери «ІД» (реєстраційний номер облікової картки платника податків); - найменування товару (послуги); - форма оплати (готівкою, карткою, у кредит, чеками тощо) та сума коштів за визначеною формою оплати; - загальна вартість придбаних товарів (отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово «СУМА» або «РАЗОМ»; - порядковий номер чека, дата (день, місяць, рік) проведення розрахункової операції; - напис «Товарний чек»; - кількість та вартість придбаного товару (отриманої послуги). Надані Позивачем товарні чеки не відповідають вимогам, встановленим Міністерством доходів та зборів України, адже дані документи не містять назви та адреси господарської одиниці (найменування ФОП), ідентифікаційного номера господарської одиниці за ДРФО, перед яким друкуються великі літери «ІД» (реєстраційний номер облікової картки платника податків), форми оплати коштів за надану послугу, та порядкового номера товарного чека. Можливість застосування положень ст.ст. 9, 10 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не виключає необхідності документального оформлення та фіксації фактів готівкових розрахунків, що здійснюються суб'єктом підприємницької діяльності під час продажу товарів. Вказівка у ст. 2 вказаного Закону, у Положенні про ведення касових операцій на товарний чек як на різновид розрахункового документу передбачає затвердження форми такого чеку і відповідного оформлення саме такого документу. Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим наказом ДПА України від 01.12.2000 р. № 614 (реєстрація в Мінюсті від 05.02.2001 р. за № 105/5296), передбачено, що установлені в даному Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов'язкові реквізити розрахункових документів, у разі відсутності хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим (п. 2.1.). Товарні чеки, що були видані ФОП [PERSON], не містять реквізитів, які б вказували на встановлення і затвердження їхньої форми, не вказують такі чеки і на наявність відривних корінців, крім того, у чеках не вказано, на чиє ім'я вони виписані. Наявні у справі товарні чеки не є у розумінні законодавства належними доказами здійснення розрахункових операцій з оплати товарів. Таким чином, зазначені товарні чеки не є доказами щодо фактів на обґрунтування позову, адже не дають підстав однозначно визначити платника послуг та отримувача платежів. Одночасно підлягають частковому задоволенню вимоги позову щодо відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Як зазначено в п. 22.3 ст. 22 Закону України «Прообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент ДТП), потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п.п.1, 2 ч.2ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п.9.3 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент ДТП). Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Тобто, у даному випадку застосовується Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - на момент настання страхового випадку (дату скоєння ДТП). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю становить 100 000 грн. 00 коп., а отже максимальний можливий розмір відшкодування Відповідачем складає 5 000 грн. 00 коп. (5% ліміту відповідальності Страховика).Згідно п. 22.3 ст. 22 Закону України «Прообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент ДТП) така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі. Згідно п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Підсумовуючи вищевикладене з ПАТ «ХДІ страхування» на користь позивача підлягають стягненню 5000,00 грн. моральної шкоди.

Outcome: partial