Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей Борщівської районної державної адміністрації Тернопільської області, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд з метою оздоровлення та відпочинку її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за межі України, а саме: Європи, країни Шенгену, в т.ч. Польщу, Чехію, Венгрію, Румунію, Болгарію, Молдавію, Німеччину, Австралію, Португалію, Італію, Австрію, Англію, Великобританію, Сполучені штати Америки, Канаду, Ізраїль, Єгипет на період часу з 01.07.2018 року до повноліття дітей у супроводі матері - [PERSON], а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їхні спільні з відповідачем діти проживають разом з нею та потребують відпочинку і оздоровлення, у зв'язку з чим вона має намір поїхати з ними на відпочинок за кордон у вищевказані країни у період часу, починаючи з 01.07.2018 року до повноліття дітей, однак, відповідач відмовився надати дозвіл на виїзд дітей за кордон, тому вона змушена звертатися до суду з даним позовом. Також зазначає, що тимчасова відсутність дітей на території України у зв'язку з відпочинком та оздоровленням жодним чином не порушить права та інтереси відповідача, який з моменту розірвання шлюбу жодного разу не виявив бажання приїхати до дітей або чимось допомогти. Він абсолютно не цікавиться дітьми та не піклується про них, а також не виявляє бажання їх бачити, спілкуватися з ними, чи брати участь у їх вихованні. За наведених обставин просить суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Позивачка пояснила, що зверталася до відповідача, щоб той надав дозвіл на виїзд дітей за кордон для відпочинку, однак він відмовився. Через непорозуміння, які виникли між ними страждають діти. За таких обставини вони не мають можливості поїхати за кордон на відпочинок, хоча вона достатньо заробляє і має матеріальну можливість оплатити поїздку. Відповідач, як батько, в розвитку та вихованні дітей участі не приймає з часу розірвання шлюбу. Представник служби у справах дітей Борщівської РДА Бородін М.О. в судовому засіданні вважає що позов підлягає до часткового задоволення і слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітніх [PERSON] та [PERSON] в супроводі матері [PERSON] на період часу з 01.07.2018 року по 31.08.2020 року без згоди батька [PERSON] Належно повідомлений відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув повторно, тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши позивача, представника позивача, представника служби у справах дітей, оцінивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі є батьками малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 22 вересня 2004 року Збручанською сільською радою Борщівського району Тернопільської області) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 03 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції). Шлюб між сторонами розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №166 від 10 жовтня 2008 року, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області 10.10.2008 року. За даними довідки №05-02/464, виданої Чернівецьким ліцеєм №3 медичного профілю Чернівецької міської ради 13 вересня 2017 року, [PERSON] навчається у 8-Б класі Чернівецького ліцею №3 медичного профілю Чернівецької міської ради. Вступив до ліцею 01.09.2016 року, за період навчання батько [PERSON] не брав участі у вихованні дитини, батьківські збори не відвідував. З довідки №392 від 15.09.2017 року, виданої Чернівецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №3, вбачається, що [PERSON] навчається в 6-б класі Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 в 2017/2018 н.р. з першого класу (з 2011 року). За період з 01.09.2011 року по 15.09.2017 року батько хлопчика на батьківські збори не з'являвся, навчанням та поведінкою сина в класовода [PERSON] (1-4 класи) та класного керівника [PERSON] (5-6 класи) за даний період не цікавився. Відповідно до довідки №05-02/462, виданої Чернівецьким ліцеєм №3 медичного профілю Чернівецької міської ради 12 вересня 2017 року, адміністрація ліцею повідомляє, що учнівський та батьківський колективи 8-б класу планують закордонну поїздку в Румунію 07.10.2017 року з пізнавально-розвивальною метою для популяризації знань з географії, історії та оздоровлення. Як вбачається з довідки №442 від 13.09.2017 року виданої БДМУ Чернівецької області, [PERSON] працює в БДМУ Чернівецької області та займає посаду старшого лаборанта. В період з вересня 2016 року по серпень 2017 року, за винятком аліментів, її загальний нарахований дохід становить 61730,34 грн. Служба в справах дітей Борщівської районної державної адміністрації 15 листопада 2017 року за Р №691/01-04 надала суду висновок, в якому вважає за доцільне надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON], на період часу з 01.07.2018 року по 31.08.2020 року, без згоди батька [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьківські права, відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.3 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ст. ст.1, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, для виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (абз. 3 рядок 5). Отже, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків (одноразовий) із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. В той же час позивачка просить дати дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення малолітніх синів, тобто не вказує конкретну країну прямування та часовий проміжок перебування в цій державі, натомість зазначає безліч країн та термін виїзду дітей за кордон до досягнення ними повноліття. Зважаючи на вказане, вимога позивача надати дозвіл на виїзд малолітніх синів [PERSON], 2004 року народження та [PERSON], 2006 року народження за межі України до досягнення ними повноліття без згоди батька, не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому позов є безпідставним.

Outcome: dismissed