Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивачі просять суд визнати за ними право власності в порядку спадкування після смерті їх батька [PERSON], який помер 6.10.2012р. - за кожним по 1/2 частці на житловий будинок №10 по вулиці Лебідська (колишня вулиця Кірова) в селі Рудня Броварського району Київської області і земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області. Позовні вимоги вмотивовані тим, що вони є спадкоємцями першої черги за законом (діти), своєчасно подали заяви про прийняття спадщини після батька, проте, у видачі свідоцтв про право на спадщину - на житловий будинок і на вказану земельну ділянку їм було відмовлено з тих підстав, що спадкодавцем при житті не було зареєстровано право власності і в реєстрі відсутні необхідні відомості, і не надано правовстановлюючих документів на підтвердження наявності у спадкодавця права власності на вказане нерухоме майно, рекомендовано звернутись до суду. Відповідач [PERSON] сільська рада Броварського району Київської області подала заяву про розгляд справи у відсутності представника, також подала заяву, в якій не заперечувала проти надання позивачу дозволу на завершення процедури приватизації земельної ділянки і отримання свідоцтва про право власності на неї в порядку спадкування. Третя особа Управління Держгеокадастру у Броварському районі просила розглядати справу у відсутності представника. Третя особа Броварська районна державна нотаріальна контора Київської області просила розглядати справу у відсутності представника. Розглядаючи даний позов, суд встановив такі обставини і дійшов таких висновків: З свідоцтва про смерть встановлено, що 6 жовтня 2012 року в місті Бровари помер [PERSON], актовий запис № 39. З свідоцтв позивачок про народження та свідоцтва про шлюб встановлено, позивачки є дочками померлого [PERSON] З спадкової справи (копії якої надані суду) видно, що позивачки своєчасно подали заяви про прийняття спадщини після батька [PERSON], що вони подали заяви про видачу їм свідоцтв про право на спадщину на належне спадкодавцю майно. Позивачкам нотаріус видав свідоцтва про право на спадщину за законом -свідоцтва від 22.11.2013р., видані [PERSON] і [PERSON] (в рівних частках) на майно, що належало спадкодавцю [PERSON], - на земельну ділянку 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд за адресою с. Рудня, вул.. Кірова, 10, у землі, кадастровий номер 3221287601:022:0018; на земельну ділянку 0,11га для ведення особистого селянського господарства за адресою с. Рудня, кадастровий номер 3221287601:022:0019; на 1/2 частину права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Рудня» 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, (сертифікат, реєстраційний номер у Книзі реєстрації паїв №50). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.03.2016р. вбачається, що державним нотаріусом Броварської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначену у позовній заяві земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, і на житловий будинок, зазначений у позові, з тих підстав, що спадкоємці не надали правовстановлюючих документів на вказані житловий будинок і земельну ділянку, які б підтверджували належність вказаного майна спадкодавцеві. Даних про інших спадкоємців, які б прийняли спадщину чи які б претендували на спадщину після смерті [PERSON], або які б претендували на право власності на спадкове майно з інших підстав, не виявлено. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, вказані в заповіті, а у разі відсутності\~ заповіту - спадкоємці за законом, визначені в ст. ст.1261-1265 ЦК України; спадкоємцями першої черги є діти, батьки та чоловік \\ дружина спадкодавця. Відповідно до ч.1. ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. З наданих доказів встановлено, що позивачі є спадкоємцями першої черги за законом у відповідності до ст.1261 ЦК України, які прийняли спадщину після смерті батька, подавши своєчасно заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, і вже отримали свідоцтва про право на спадщину на частину успадкованого ними майна. Тому встановлено, що позивачі у рівних частках прийняли в порядку спадкування у власність і інше, належне спадкодавцеві майно, яке належало йому станом на день смерті на праві власності, а також інші майнові права, які належали спадкодавцю станом на день його смерті, за принципом рівності їх часток, тобто кожен по 1/2 всього майна і інших майнових прав. Стосовно права власності на житловий будинок, то суд встановив такі обставини: Даний житловий будинок розташований на успадкованій земельній ділянці площею 0,25га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, і на дану земельну ділянку спадкоємцям вже видане свідоцтво про право на спадщину. Дана земельна ділянка належала на праві власності спадкодавцю (підстава державний акт на право власності на земельну ділянку). Суду надана копія державного акта на право власності на земельну ділянку, ЯК №178182, на ім'я [PERSON], в якому зазначено про підставу: рішення [PERSON] сільської ради від 25.10.2006р., площа 0,25га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, місце розташування: село Рудня, вул. Кірова, 10, (тобто на земельну ділянку, на яку вже видано свідоцтво про право на спадщину за законом). Житловий будинок згідно виготовленого 28.03.2013р. технічного паспорту - збудований в 1984 році, господарські споруди в період з 1968 по 1975р., за виключенням гаражу 1998 року забудови. Згідно довідки [PERSON] сільської ради №1235 від 26.09.2016р. житловий будинок по вул.. Лебідська, 10 ( колишня Кірова, 10) згідно погосподарської книги №7, особовий рахунок №655, рахувався за [PERSON]. У державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості по реєстрацію права власності на дане нерухоме майно-житловий будинок за вказаною адресою. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, встановлено, що вказаний житловий будинок був набутий спадкодавцем у власність при житті з законних підстав, право власності на дане нерухоме майно у вказаної особи виникло у відповідності до вимог законодавства, що регулювало дані правовідносини і було чинним станом на час виникнення права власності. Станом на день смерті даний житловий будинок належав на праві власності спадкодавцю, тому він увійшов до спадкового майна, на яке відкрилась спадщина. Той факт, що право власності на вказаний будинок не було власником\~ зареєстроване у встановленому порядку, не свідчить про відсутність у вказаної особи права власності на будинок, оскільки закон, який регулював дані правовідносини і зокрема\~ набуття права власності на нерухоме майно, і який діяв станом на час набуття вказаного майна у власність, не пов'язував\~ момент набуття права власності\~ з моментом реєстрації. Свої спадкові права позивачі реалізували, спадщину після смерті батька прийняли, і, враховуючи відмову нотаріуса у видачі їм свідоцтв про право на спадщину на вказане нерухоме майно (житловий будинок), позивачі свої спадкові права можуть захистити і підтвердити лише у судовому порядку. Таким чином, позивачі набули право власності на вказаний житловий будинок по 1/2 частці. Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, є підстави для визнання за кожним позивачем права власності в порядку спадкування після смерті батька на майно у вигляді 1/2 частки житлового будинку. Щодо вказаної у позовній заяві земельної ділянки, то суд встановив такі факти: Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку видно, що відсутні відомості про реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за спадкодавцем [PERSON] чи за іншою собою. Згідно листа Держземагенства (управління у Броварському районі) №880 від 20.11.2013р. управління надає копію державного акту ЯЙ №322618 і повідомило, що державний акт не реєструвався та не видавався, знаходиться в архіві управління. Згідно наданої копії вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку, ЯЙ №322618, на ім'я [PERSON], в ньому зазначено підставу: розпорядження Броварської районної державної адміністрації №344 від 13.03.2012р., площа 0,25га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: [PERSON] сільська рада. Суду надана довідка [PERSON] сільської ради № 193 від 2.03.2016р. за підписом сільського голови, згідно якої згідно розпорядження Броварської РДА за №1816 від 26.09.2008р. «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства 39 громадянам в адмінмежах [PERSON] сільської ради за межами населеного пункту» [PERSON] була надана земельна ділянка розміром 0,25га. Згідно Розпорядженню РДА за №1816 від 26.09.2008р. «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства 39 громадянам в адмінмежах [PERSON] сільської ради за межами населеного пункту» - даним Розпорядженням було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства 39 громадянам (згідно з додатком), по 0,25га кожному,за рахунок земель запасу державної власності в адмінмежах [PERSON] сільської ради за межами населеного пункту; згідно додатку до розпорядження під номером 2 у списку громадян, яким надається дозвіл, значиться [PERSON]. З заяви відповідача [PERSON] сільської ради суду щодо його позиції за даним позовом, відповідач зазначив, що він не заперечує проти надання позивачу дозволу на завершення процедури приватизації земельної ділянки і отримання свідоцтва про право власності на неї в порядку спадкування. Таким чином, слід дійти висновку, що державний акт виготовлений вже після смерті [PERSON]; в довідці сільської ради № 193 від 02.03.2016р., в якій міститься інформація про те, що [PERSON] була надана земельна ділянка розміром 0,25 га, є посилання на підставу - розпорядження Броварської РДА за №1816 від 26.09.2008р.; але в даному Розпорядженні РДА було вирішено лише питання про надання дозволу на розробку проекту відводу; даним розпорядженням не було вирішено питання про передачу земельної ділянки у власність; суду не представлено Розпорядження РДА про затвердження проекту відводу і про передачу земельної ділянки у власність. Як пояснив представник позивачів, йому про наявність такого розпорядження нічого не відомо. В державному акті, копія якого надана Управлінням Держземагенства, є посилання на інше розпорядження РДА, на підставі якого виготовлено державний акт, але даного розпорядження суду не представлено. Не заявлено клопотань про його витребування, тощо. Ніяких інших доказів на підтвердження того, що відповідний орган як розпорядник даної землі, вирішив питання про передачу земельної ділянки у власність, чи ще не вирішив його по суті, - суду не представлено. Позивачу надавався час для з'ясування даних питань і подання можливих додаткових доказів. Суд розглядає справу згідно ст.10.11 ЦПК лише на підставі поданих сторонами доказів. Суд, розглядаючи справу, не може робити припущення і на них базувати свої висновки щодо встановлення певних фактів і обставин. Враховуючи, що згідно ст.1218, 1220, ч.1 ст.1225 ЦК України - до спадкоємця в порядку спадкування переходять майнові права, вже наявні у спадкодавця, у тому вигляді, в якому вони існують на день відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця, то успадкованим в порядку набуття права власності може бути лише майно, яке було у власності у спадкодавця, тобто належало йому саме на праві власності, а не в обсязі іншого майнового права. В порядку спадкування право власності може бути отримане спадкоємцем лише на те майно, яке вже належало спадкодавцю на праві власності, і таке право власності вже виникло у спадкодавця у порядку, передбаченому законом, що регулює дані правовідносини. Згідно ст.125 ЗК України, право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Виходячи з даних вимог закону, який регулює порядок набуття земельної ділянки громадянином у власність, враховуючи визначену в ст.118 ЗК України процедуру і стадійність вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність громадян, то слід дійти висновку, що станом на день своєї смерті спадкодавець [PERSON] ще не набув права власності на вказану земельну ділянку, хоча і розпочав передбачену законом процедуру безоплатного отримання земельної ділянки у власність. Таким чином, оскільки станом на день смерті спадкодавець ще не набув у визначеному законом порядку права власності на вказану земельну ділянку, то дана земельна ділянка як обєкт права власності не увійшла до спадкової маси і на неї в порядку спадкування не може бути набуте право власності. До спадкоємця в порядку спадкування переходять також всі інші наявні у спадкодавця майнові права, але таких позовних вимог позивач не заявив, хоча йому розяснювалось це право. А суд, згідно ст.10,11 ЦПК України розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих доказів. Позивач сам обирає для себе спосіб захист своїх прав. В обраний позивачем спосіб захисту його спадкових прав стосовно вказаного майна відсутні підстави для задоволення позову, відсутні підстави для визнання за позивачами права власності на вказану земельну ділянку (в межах заявлених позовних вимог), тому в цій частині позовних вимог позивачам слід відмовити. Що не є для них перешкодою для захисту їх майнових прав у належний спосіб. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial