Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] в червні 2016 року звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, 02 лютого 2002 року був зареєстрований шлюб між нею - [PERSON] (дошлюбне призвіте Дука) [PERSON] та [PERSON]. У шлюбі у них народилися діти: син - [PERSON], 16 вересня 2005 року та донька - [PERSON], [INFO]. Із середини 2015 року сторони перестали підтримувати шлюбні відносини і ставляться один до одного як сторонні особи. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та інтересам їхніх малолітніх дітей. Примирення між сторонами абсолютно неможливе. Відповідач не бажає добровільно розділити майно подружжя нажитого в шлюбі, а саме : - домоволодіння, що складається з одного жилого будинку загальною площею 252.4 кв. м., житловою площею 94.2 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами, яке розташоване в с. Шевченкове, по вул. Джерельній, буд 20, Києво-Святошинського району Київської області. - легковий автомобіль марки ««Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, кузов № [NUMBER], згідно оголошень «Автобазару», «К.8Т» середня ринкова вартість вказаного автомобіля в регіоні м. Києва та Київської області складає близько 11 тисяч доларів США, що еквівалентно близько 270000 грн. Будинок розпочали будувати у 2005 році, а 21.04.2009 р. був зданий в експлуатацію, зареєстрований на чоловіка - [PERSON], за реєстраційним номером 27036326, про що зроблений номер запису 1705 в книзі 4 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Оцінка вартості домоволодіння визначена згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд відповідно до технічного паспорту виданого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області». Тому, позивачка просила суд: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини домоволодіння, що складається з одного жилого будинку загальною площею 252.4 кв. м., житловою площею 94.2 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами, яке розташоване в с. Шевченкове, по вул. Джерельній, буд 20, Києво-Святошинського району Київської області; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини домоволодіння, що складається з одного жилого будинку загальною площею 252.4 кв. м., житловою площею 94.2 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами, яке розташоване в с. Шевченкове, по вул. Джерельній, буд 20, Києво-Святошинського району Київської області; - враховуючи, що автомобіль являється неподільною річчю, залишити право власності на легковий автомобіль марки ««Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, кузов № [NUMBER], за [PERSON], із якого стягнути на користь [PERSON] половину вартості вказаного автомобіля, а саме, 135000(сто тридцять п'ять тисяч) грн. Згодом, в судовому засіданні ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.09.2016 року, на підставі заяви позивачки, позовні вимоги щодо визнання права власності на легковий автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, кузов № [NUMBER], за [PERSON], та стягнення половини вартості вказаного автомобіля в розмірі 135 000 грн. на користь [PERSON] - залишено без розгляду. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечували, у задоволенні позову просили відмовити. Третя особа, [PERSON], проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову також просив відмовити. Суд, заслухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 02.02.2002 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище Дука) та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 2, свідоцтво про одруження серія 1-ВК № 190798. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії І-ОК № 015284, видане виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21.09.2005 року, актовий запис № 39, а також доньку [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії 1-ОК № 143302, видане виконкомом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 17.11.2009 року, актовий запис № 66. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.07.2016 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.04.2009 року [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 23.12.2008 року № 142/12 є власником домоволодіння, яке складається з одного жилого будинку загальною площею 252,4 кв.м., житловою площею 94,2 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, та знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Джерельна, 20. Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Джерельна, 20, власником якого є відповідач, до домоволодіння відноситься: житловий будинок; підвал під будівлею; тераса; ганок; балкон; балкон; сарай; погріб під будівлею; свердловина; яма обладнана; огорожа цегляна; ворота металеві; хвіртка металева. Власність відповідача на спірне майно також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22524756 від 21.04.2009 року та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 60040328 ввід 27.05.2016 року. В силу ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Суд, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку, що сторонами по справі під час шлюбу було набуте спірне домоволодіння, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, вул. Джерельна, 20. В силу ст. 60 СК України дане домоволодіння належить сторонам на праві спільної сумісної власності. А отже кожному з них належить по 1/2 частині домоволодіння, у звязку з чим суд вважає обґрунтованими позовні вимоги та такими, що підлягають до задоволення. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. В силу ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати. Відповідно до п. 23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 3, 15, 16, ЦК України ст.ст. 60, 69, 70 СК України,

Outcome: approved