Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач Іванова Л.М., в інтересах якої діє [PERSON], звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], якого представляє [PERSON], про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування вимог зазначила, що їх спільна із відповідачем донька [PERSON], [INFO], з 01.09.2018 року навчається в Санкт-Петербурзькій державній бюджетній професійно-освітній установі «Коледж будівельної індустрії та міського господарства» за денною формою навчання, навчання триватиме до 30.06.2019. Дочка перебуває на її повному утриманні, так як відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Вона працює неофіційно і має приблизний дохід 3000-4000 гривень на місяць, а відповідач - 5000-6000 гривень, працюючи на шахті «Капітальній» ДП «Мирноградвугілля». Вважає, що відповідач має можливість надавати допомогу на утримання дитини на час навчання і просить суд стягнути з нього на її користь на утримання доньки, яка продовжує навчання, аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно з дня подачі позову і до закінчення навчання - 30.06.2019. Також просить стягнути понесені нею витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 гривень. В судовому засідання представник позивача вимоги підтримав в повному обсязі і просив суд їх задовольнити. Позивач до суду не з'явилася. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечував повністю, вказував на те, що він не може надавати доньці матеріальну допомогу на час навчання, так як з ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» він звільнився і на теперішній час не працює. До того ж, у теперішній час у нього інша сім'я, в якій виховується малолітня дитина, хоча шлюб не зареєстрований, а дитина на його ім'я не оформлена. Мати дитини не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує на неї державну допомогу. Сам він будь-якого доходу не має. Крім цього, його мати [PERSON],[INFO], якій він хоча і не допомагає матеріально, але постійно надає фізичну допомогу, є інвалідом 2 групи. Представник відповідача [PERSON] позицію відповідача підтримав і, зазначаючи на недоведеність позову та неспроможність відповідача надавати матеріальну допомогу, в задоволенні позову просив відмовити. Вимогу про стягнення судових витрат вважав безпідставною. Вислухавши позиції сторін та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків за наявності можливості утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199,200,201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження та інше. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.20). [PERSON] разом із матір'ю [PERSON] мешкає у м. Санкт-Петербурзі Російської Федерації на підставі свідоцтва про надання тимчасового притулку на території РФ (а.с.11-17) і навчається як іноземна громадянка у Санкт-Петербурзькій державній бюджетній професійно-освітній установі «Коледж будівельної індустрії та міського господарства» з денною формою навчання. Період навчання з 28.08.2015 по 30.06.2019 (а.с.26-28). Сторони між собою у шлюбі не перебувають, їх шлюб розірвано рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 11.05.2017 (а.с.30-37). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 16.08.2016 з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття (а.с.41). З настанням повноліття [PERSON] [INFO] стягнення аліментів припинилося. Дані про працевлаштування позивача та розмір її доходу суду не надані. Згідно з довідкою ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Мирноградвугілля» в 2015 році відповідач [PERSON] працював там за посадою 10182 МПУ і його дохід з 01.01.2015 по 31.12.2015 склав 68229,46 гривень (а.с.38). Відомостей щодо працевлаштування відповідача на цей час та розміру його доходу суду не надано, за поясненнями [PERSON], наданими в судовому засіданні, він не працює. Згідно довідки з місця проживання, [PERSON] фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.73) разом із [PERSON] (а.с.74). Як пояснив відповідач, [INFO] [PERSON] народила від нього сина - [PERSON] (а.с.75), який проживає з ними і перебуває на його утриманні. [PERSON] отримувала державну допомогу одиноким матерям в розмірі 986,07 гривень на місяць до грудня 2018 року, з грудня 2018 року - в розмірі 751,14 гривень (а.с.77). Також [PERSON] отримувала державну допомогу малозабезпеченим сім'ям в розмірі 903,87 гривень на місяць до грудня 2018 року, з грудня 2018 року - в розмірі 477,03 гривень (а.с.76). Мати відповідача [PERSON] (а.с.78-82) є пенсіонеркою, інвалідом ІІ групи, хворіє на онкологічне захворювання (а.с.84-85). Отримує пенсію за віком, розмір якої з січня 2019 року становить 1955,14 гривень (а.с.86). Відомості про незадовільний стан здоров'я відповідача, перебування його на диспансерних обліках лікарів та інші суду сторонами не надавалися. Згідно з ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають, за умови, що батько (мати) можуть її надавати. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стану здоров'я та матеріального становища дитини; стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатною особою як за віком, так само й за станом здоров'я, медичних протипоказань чи висновків відповідних медичних лікарських комісій щодо заборони працевлаштування не має, проте не працює. Даних про перебування відповідача на обліку як безробітної особи, відомостей про інші аліментні зобов'язання ним суду не надано. Так само ним не надано суду відомостей, які б підтверджували вжиття ним заходів для працевлаштування, доказів на підтвердження надання доньці матеріальної допомоги добровільно. Отже, факт того, що відповідач офіційно не працює, не є підставою для відмови у позові, і така правова позиція за подібними правовідносинами висловлена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 12.09.2018 по справі №706/721/17. Досліджені судом обставини та надані суду докази дають підстави для висновку, що відповідач має об'єктивну можливість надавати своїй доньці [PERSON] матеріальну допомогу на час її навчання. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд виходить з встановлених обставин, позицій сторін, наявності на утриманні відповідача інших осіб та встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Суд також приймає до уваги факт надання дитині допомоги з боку матері та керується засадами справедливості, добросовісності і розумності у сімейних відносинах, закріплених у ч.9 ст.7 СК України. Посилання відповідача на наявність у нього малолітньої дитини, яка перебуває на його утриманні, не підтверджені належними і допустимими доказами, адже батьком у свідоцтві про народження [PERSON] зазначений [PERSON], а мати дитини [PERSON] отримує державну допомогу одиноким матерям. Водночас суд враховує наявність у відповідача матері, дохід якої (пенсія) не дозволяє забезпечити основні нагальні потреби людини з тяжким захворюванням. Оскільки медичних висновків щодо потреби матері відповідача у сторонньому догляді через хворобу суду не надано, вік та хвороба матері враховуються судом лише як підстава для задоволення вимог позивача частково і не можуть слугувати приводом для звільнення [PERSON] від обов'язку утримувати дочку взагалі. З огляду на викладене суд погоджує розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до закінчення строку навчання дочки, але не більше ніж до досягнення нею віку двадцяти трьох років - 07.07.2023 року. Заявлену позивачем вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 гривень суд вважає за необхідне залишити без задоволення, виходячи з такого. Згідно з ч.ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача у справі є [PERSON]. В позовній заяві зазначено, що за обсяг робіт представника - копіювання документів для позову - 1 година, написання та друкування позовної заяви - 2 години, подання її засобами поштового зв'язку - 0,5 години - сплачено [PERSON] 1000,00 гривень, а за участь в судових засіданнях незалежно від їхньої кількості та тривалості, отримання копій рішень та виконавчого листа - 2000,00 гривень. На підтвердження сплати цих коштів при пред'явленні позову 15.11.2018 позивачем надано розрахункову квитанцію АААП №917855 на суму 3000,00 гривень (а.с.7), на підтвердження повноважень представника - копія довіреності [PERSON], виданої [PERSON] на представництво інтересів 22.07.2016, копія свідоцтва про право [PERSON] на зайняття адвокатською діяльністю від 29.11.2017 (а.с.4,6). Довіреність, видану [PERSON] [PERSON] 30.06.2018 суд не бере до уваги, оскільки позивачем у справі є Іванова Л.М. (а.с.5). Суд вважає, що витрати позивача на правничу допомогу з приводу копіювання документів для позову, написання та друкування позовної заяви, подання її засобами поштового зв'язку в сумі 1000,00 гривень не підлягають стягненню з відповідача, оскільки на момент пред'явлення позову [PERSON] діяв на підставі довіреності, виданої йому 22.07.2016 не як адвокатові, статусу якого він на час посвідчення довіреності не мав. Документи, що підтверджували б уповноваження [PERSON] на представництво інтересів позивача саме в якості адвоката [PERSON]. на момент пред'явлення позову суду не надавалися, а відповідно до положень ст.137 ЦПК України розподілу між сторонами підлягають виключно витрати на правничу допомогу адвоката. Договір про надання адвокатом [PERSON] правничої допомоги [PERSON]., датований 30.06.2018, надано судові лише 25.02.2019 разом із ордером, який видано також 25.02.2019 (а.с.70,71). Відповідно до положень ч.4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Отже, з наведеного виходить, що в якості адвоката [PERSON] представляє інтереси [PERSON] у цій справі з 25.02.2019 і саме з цього часу обчислюється період, що розглядається судом щодо компенсації витрат позивача на правничу допомогу. Частина третя ст.137 ЦПК України встановлює, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, за період з 25.02.2019 детального опису робіт (наданих [PERSON] послуг) суду не надано. Суд наголошує, що склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, беззаперечно входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, крім договору про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Квитанція про сплату 3000,00 гривень видана [PERSON] 12.11.2018 (а.с.7) до підписання ним ордеру, який підтверджує його повноваження адвоката як представника, крім того, вона не є документом, оформленим у встановленому законом порядку. Після 25.02.2019 а ні акт виконаних робіт, а ні документів, які свідчать про оплату саме гонорару адвоката суду не надано, і з огляду на це вимога про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у вигляді участі в судових засіданнях, отримання копій рішень та виконавчого листа в сумі 2000,00 гривень також не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в сумі 704,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial