Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами до ПАТ «Азовза-гальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі та суми моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилалась на ті обставини, що вона з 15 серпня 2013 року по 29 квітня 2015 року перебувала у трудових відносинах з відпо-відачем, працювала на посаді контролера контрольно пропускного пункту. Починаючи з грудня 2014 року підприємство припинило виплачувати заробітну плату, що й стало причи-ною її звільнення. Позивачка є одинокою матірю двох дітей і невиплата заробітної плати по-ставило її у тяжке матеріальне становище, що спричинило їй моральну шкоду, яку вона оці-нює у 1000 гривень. 29 квітня 2915 року вона звільнена з підприємства за власним бажанням та їй та й не була виплачена заборгованість по заробітній платі. На підставі викладеного та посилаючись на діюче законодавство позивачка звертається до суду та просить стягнути з від-повідача заборгованість по заробітні платі у розмірі 5 148,83 гривень, суму моральної шкоди у розмірі 1000 гривень. Ухвалою суду позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, залишені без розгляду за заявою позивачка [PERSON] Позивачка [PERSON] до судового засідання не зявилась, однак надала суду пись-мову заяву з проханням розглянути справу за її відсутність, погодилась із сумою розрахунку заборгованості по заробітній платі, наданого відповідачем у своїх запереченнях. Просить суд стягнути з ПАТ «Азовзагальмаш» суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 5 148,83 гривень, та суму моральної шкоди у розмірі 1000 гривень. Проти прийняття заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» до судового засідання не зявився по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належ-ним чином. Згідно до заперечень представника відповідача [PERSON], діючого на підс-таві довіреності, що надійшли до суду 17 червня 2015 року, відповідач не заперечує проти стягнення на користь [PERSON] суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 5 148, 83 гривень, в іншій частині позовних вимог просить відмовити. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 15 серпні 2013 року по 29 квітня 2015 року працювала в ПАТ «Азовзагальмаш», на посаді контролера контрольно пропуск-ного пункту. ( а.с.3). Згідно довідки ПАТ «Азовзагальмаш» сума заборгованості по заробітній платі з ураху-ванням обовязкових податків та внесків складає 5 148,83 гривень. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вима-гало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про су-дову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудо-вих відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шко-ди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачці заробітної плати, останній була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений по-зивачем у 1000 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, прихо-дить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 100 гривень. Відповідно до п.1 ч.І ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України позивачі, робітники та службовці, звільненні від сплати судового збору з позовів про стягнення заробітної плати. При цьому, ч.3 ст. 88 ЦПК України встановлено, якщо позивача на користь якого ухва-лено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держа-ви пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] задоволені то з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 гривень. На підставі ст. ст. 47, 115, 116, 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року,

Outcome: partial