Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про про визнання договору дарування житлового будинку недійсним. В судове засідання позивачка [PERSON], яка належним чином сповіщена про час та місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, представник позивачки за довіреністю - [PERSON], надав заяву про підтримку позовних вимог та можливість розгляду справи у його відсутності. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка [PERSON] є матір*ю відповідача [PERSON] У листопаді 1997 року нею був придбаний у приватну власність житловий будинок [ADDRESS]. Влітку 1999 року позивачка тяжко захворіла, тому прийняла рішення скласти заповіт, яким зробити заповідальне розпорядження на все належне їй майно на користь відповідача [PERSON] На початку жовтня 1999 року позивачка, як вона вважала, склала заповіт на користь відповідача. Відповідач запевнив, що попередньо ознайомився з документом та запропонував позивачці підписати його. Жодних підстав не довіряти своєму сину у відповідачки не було, тому позивачка підписала наданий документ. У січні 2014 року [PERSON] вирішила скасувати складений заповіт та подарувати належний їй будинок своєму онуку. Звернувшись до нотаріуса, вона дізналась, що власником будинку, згідно відомостей, які містяться у єдиному реєстрі прав на нерухоме майно є [PERSON] Отже, вважає, що договір дарування житлового будинку є незаконним, бо він був укладений внаслідок обману, тому що позивачка фактично мала намір та її волевиявлення було спрямовано на складання заповіту, а не на дарування належного їй майна. Просить визнати договір дарування будинку недійсним, оскільки він був укладений внаслідок обману. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, надав на адресу суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, просить провести розгляду справи за його відсутності. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. 03 жовтня 1999 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування будинку [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу [PERSON] Даний договір було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на майно 13 червня 2006 року. Станом на дату укладання спірного договору дарування, а саме на 03 жовтня 1999 року, правове регулювання цивільних правовідносин здійснювалось нормами Цивільного кодексу УСУР від 18 липня 1963 року. Відповідно до ч.1 ст. 41 Цивільного кодексу УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Частиною 1 статті 57 Цивільного кодексу УРСР передбачено, що угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Відповідно до п.12 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 року № 3, під обманом слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається. Відповідно до вимог частини 4 статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач повністю визнав позов і відповідно до ст.57 ЦК УРСР дана угода може бути визнана недійсною, будь-які права, свободи чи інтереси інших осіб в даному випадку не порушуються, то суд вважає за необхідне позов задовольнити і визнати спірний договір дарування недійсним. У частині 1 статі 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем документально підтверджено відповідною квитанцією сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 243,60 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved