Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 09 жовтня 2014 року звернулись до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності та визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної частки (паю), яка залишилась після смерті їхньої баби - [PERSON]. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позов підтримали та пояснили, що [INFO] померла їхня баба [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) із земель Пиріжнянської сільської ради Кодимського району. Спадкоємцем спадщини померлої за законом першої черги є [PERSON] - донька померлої та їхня мати. На момент смерті баби [PERSON] разом з нею в одному помешканні проживали батьки позивачів - [PERSON] та [PERSON], а також діти останніх (онуки померлої) - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та позивачі. Мати позивачів [PERSON] спадщину померлої не оформила через відсутність грошових коштів, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовились приймати цю спадщину, тому просили свій позов задовольнити та в судовому порядку визнати за ними право на належну померлій [PERSON] земельну частку (пай), оскільки оформити спадщину в позасудовому порядку вони не можуть через втрату оригіналу сертифікату на цю земельну частку (пай). Представник відповідача - Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не прибув, попередньо надавши до суду заяву №05-06/232 від 10 листопада 2014 року про розгляд справи без нього. Проти позовних вимог не заперечував. Вислухавши пояснення позивачів [PERSON] та [PERSON], дослідивши надані ними письмові докази, суд визнає позов необґрунтованим та вважає необхідним відмовити у його задоволенні з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси виключно у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що [INFO] померла баба позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим 17 березня 2001 року виконавчим комітетом Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області (а.с.18). До складу спадщини померлої [PERSON] ввійшла земельна частка (пай) у розмірі 2.23 умовних кадастрових гектарів із земель Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області, вартістю 25454 грн.97 коп., що належала їй на підставі сертифікату серії ОД-12 №0213479 (а.с.19-20). Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами Цивільним кодексом Української РСР в ред.1963 року чи Цивільним кодексом України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» роз'яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що норми у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Таким чином, шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 15 вересня 2001 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому, з врахуванням абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року та абз.13 і 14 п.1 та п.2 інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, застосуванню для вирішення заявленого позивачами позову підлягають норми Цивільного кодексу УРСР, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент виникнення спірних правових відносин. Статтею 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР спадкоємцями першої черги за законом є діти, дружина та батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем (ч.2 ст.529 ЦК УРСР). Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК УРСР року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Свідченням прийняття спадщини є подача спадкоємцем до нотаріуса заяви про прийняття спадщини та фактичний вступ спадкоємця в управління та володіння спадковим майном, при цьому такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ст.525, ч.2 ст.549 ЦК). Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не склала, тому на час відкриття спадщини єдиним її спадкоємцем за законом першої черги була її донька [PERSON] (мати позивачів). На момент відкриття спадщини [PERSON] постійно проживала разом з померлою [PERSON] в одному помешканні, доглядала її, проводила її поховання, а тому у відповідності із ст.549 ЦК УРСР прийняла спадщину померлої, фактично вступивши в управління та володіння цим спадковим майном. Таким чином, мати позивачів [PERSON] на час відкриття спадщини була єдиним спадкоємцем спадкового майна [PERSON] за законом першої черги, цю спадщину у встановленому діючим на той час законодавством (ст.549 ЦК УРСР) прийняла, до цього часу жива, від прийняття спадщини у передбачений законом строк не відмовилась, а зробила це лише у листопаді 2014 року, а тому підстав для визнання права власності на спадкове майно [PERSON] за позивачами, як за онуками спадкодавця, судом не встановлено. Відтак, у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] має бути відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed