Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 17 червня 1998 року в с. Збручанське Борщівського району Тернопільської області, актовий запис №03. Від даного шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. З відповідачем спільне життя не склалося, постійно виникали сварки, непорозуміння, відповідач зловживає спиртними напоями, тривалий час подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, тому звернулася до суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання подала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без неї, просить позов задовольнити, миритися не бажає, дітей залишити проживати з нею, прізвище не міняти, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17 червня 1998 року в Збручанській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №3. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між сторонами виникали сварки, непорозуміння, суперечки, відповідач зловживає спиртними напоями, подружніх відносин не підтримують, миритися не бажають. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та дітей, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей сторін, суд залишає проживати з позивачкою.

Outcome: approved