Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обгрунтували тим, що їх батько [PERSON] був власником та проживав у будинковолодінні в [ADDRESS], яке побудоване 1992 року, відповідно до рішення виконкому Тисменицької районної Ради народних депутатів від 17.11.1989 року №203 та будівельного паспорта. На той час не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. Попри те, що права власника майна, в установленому законом порядку, не було зареєстровано в Державних реєстрах речових правах на нерухоме майно і відповідно свідоцтво про право власності на будинковолодіння батько не отримував, однак він вважається його власником. [INFO] батько помер. Після його смерті відкрилася спадщина на спірне будинковолодіння в [ADDRESS]. Оскільки покійний на випадок своєї смерті не склав заповіт, тому вони, [PERSON] і [PERSON], є спадкоємцями за законом першої черги. Крім того, спадкоємцями за законом першої черги є інші спадкоємці: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Проте останні, у встановлений законом термін та порядку, не заявляли про свої спадкові права. Інших спадкоємців за законом чи заповітом після смерті [PERSON], які б заявили про свої спадкові права на дане спадкове майно, немає. Вони, позивачі, прийняли спадщину після смерті батька у зв'язку з тим, що постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини у спадковому будинку. Крім того, [PERSON], [INFO], є неповнолітнім, тому, в силу закону, є таким, що прийняв спадщину після смерті спадкодавця незалежно від факту подання заяви про прийняття спадщини. За таких обставин їм належить право власності кожного на ? частку спірного будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Проте, нотаріус їм відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на нього та рекомендував звернутися до суду. Позивачі в судове засідання не з'явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримали, просили його задоволити. Відповідачі в судове засідання не зв'явилися. Від них надійшли заяви, у яких вони просили справу розглядати без їх участі, позов визнають та не заперечують проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що батько позивачів [PERSON] був власником та проживав у будинковолодінні в [ADDRESS]. Домоволодіння 1992 року побудови, збудоване відповідно до рішення виконкому Тисменицької районної Ради народних депутатів від 17.11.1989 року №203 та будівельного паспорта. Статтею 100 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначалося, що в особистій власності громадян може бути зокрема й житловий будинок. При цьому глава десята цього Кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Пунктом четвертим Інструкції Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966р. встановлювалося, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто, Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. За загальним правилом цивільного судочинства закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріпленого в ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, за якою дію нормативно-правового акту в час треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Попри те, що права власника майна, в установленому законом порядку, не було зареєстровано в Державних реєстрах речових правах на нерухоме майно і відповідно свідоцтво про право власності на будинковолодіння батько не отримував, однак він вважається його власником і це право презюмується. Будинковолодіння складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, інвентарна вартість якого, згідно технічного паспорта, становить 498566 грн. 00 коп. Перелічені вище обставини підтверджую технічним паспортом, будівельним паспортом та довідкою виданою Лисецькою селищною радою 06.06.2018 року № 373 та 04.06.2018 року № 63 (а.с.9-16, 23, 24). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 07.11.2017 року. (а.с.8). Після смерті останнього відкрилася спадщина на дане спірне будинковолодіння. Покійний на випадок своєї смерті не склав заповіт, позивачі є спадкоємцями за законом першої черги. Також, спадкоємцями за законом першої черги є інші спадкоємці, відповідачі по справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Останні у встановлений законом термін та порядку, не заявляли про свої спадкові права. Інших спадкоємців за законом чи заповітом після смерті [PERSON], які б заявили про свої спадкові права на дане спадкове майно, немає. Відповідно до вимог ст. 1261, 1268 ЦК України, позивачі прийняли спадщину після смерті батька у зв'язку з тим, що ми, постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини у спадковому будинку, що підтверджується довідкою виданою Лисецькою селищною радою 06.06.2018 року № 373. Позивач [PERSON], [INFO], є неповнолітнім, тому, в силу закону, є таким, що прийняв спадщину після смерті спадкодавця незалежно від факту подання заяви про прийняття спадщини. За таких обставин, позивачам належить право власності кожного на ? частку спірного будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Проте, державний нотаріус Тисменицької районної державної нотаріальної контори відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спірне будинковолодіння, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.06.2018р. за №240/02-31 та рекомендовано звернутися до суду. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі наведеного, відповідно до ст. 386, 392, 1217, 1222, 1261, 1268, 1269 ЦК України та

Outcome: approved