Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилається на те, що з відповідачем вони уклали шлюб 20.09.2013 року, який було зареєстровано у відділі ДРАЦСу реєстраційної служби Хустського РУЮ у Закарпатській області за актовим записом №181. Від шлюбу у них народилася одна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що вони є людьми різних характерів, поглядів на життя, шлюб та сім`ю. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння, втрачена повага один до одного. Фактичні шлюбні відносини припинилися, сторони разом не проживають, не ведуть спільне господарство. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. Відповідач є людиною молодого віку, працездатний, інших утриманців не має і зобов`язаний сплачувати кошти на утримання дитини. Позивачка просить суд шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі по 3000 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. Подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення про його виклик в судове засідання на сайті судової влади. Причини неявки суду невідомі. Відзив чи заперечення проти позову від відповідача не надходили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2013 року, який було зареєстровано у відділі ДРАЦСу реєстраційної служби Хустського РУЮ у Закарпатській області за актовим записом №181. Від шлюбу у них народилася одна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, шлюбні відносини між сторонами припинилися тривалий час, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Позивачка не в змозі самостійно забезпечити належний рівень життя дитини для підтримання здоров`я та нормального розвитку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно ч.3 ст.181, ч.2 ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі; розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів, може визначити їх розмір у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України: за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України: при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оцінивши в сукупності встановлені по справі обставини, з врахуванням віку неповнолітньої дитини та потреб для забезпечення її здоров`я та гармонійного розвитку, враховуючи те, що обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків, тобто в рівних частках як на відповідача, так і на позивача, враховуючи прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, беручи до уваги стан здоров`я та матеріальне становище відповідача суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог і вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1200 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 гривень. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved