Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 30 липня 2010 року помер [PERSON] Після його смерті залишилась спадщина у виді земельної ділянки, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території [PERSON] міської ради Київської області, належної померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Будучи спадкоємцями померлого, вони спадщину прийняли та мають перешкоди в оформленні спадкових прав. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у померлого державного акта на право власності на земельну ділянку. Просили в судовому порядку визнати за кожним з них право власності на 1/2 частину належної [PERSON] до дня смерті земельної ділянки. В судове засідання позивачі не зявилися. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує. З аналогічною заявою до суду звернулася позивач [PERSON] Представник відповідача [PERSON] міської ради Київської області в судове засідання не зявився, 15 грудня 2015 року міський голова подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника міської ради. Представник третьої особи відділу Держземагентства у [PERSON] районі Київської області в судове засідання не зявився, 15 грудня 2015 року надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. За приписами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до пункту г ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. В судовому засіданні встановлено, що 30 липня 2010 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 193560, виданим 03 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції Київської області. Після його смерті відкрилась спадщина. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 серпня 2008 року [PERSON] районною державною нотаріальною конторою Київської області, [PERSON] в порядку спадкування набув право на земельну ділянку площею 2,63 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території [PERSON] міської ради Київської області. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р3 № 318352, виданого 18 лютого 2003 року згідно розпорядження [PERSON] райдержадміністрації Київської області № 469 від 23 грудня 2002 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачі є спадкоємцями померлого [PERSON] за законом першої черги, оскільки [PERSON] є його дружиною, [PERSON] сином. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-БК № 340316, виданим 25 вересня 1982 року [PERSON] р/в ЗАГС Київської області, та свідоцтвом про народження серії VI-БК № 269660, виданим 01 липня 1987 року відділом загсу [PERSON] райвиконкому Київській області. Матеріалами спадкової справи померлої № 383/2010 підтверджується факт прийняття позивачами спадщини після померлого [PERSON] Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації, та місця його знаходження, нотаріусу позивачі повинні були подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно. Оформити право на спадкове майно у виді земельної ділянки площею 2,63 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку мав спадкодавець [PERSON], позивачі не взмозі з наступних підстав. Згідно з ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Видане [PERSON] у серпні 2008 року свідоцтво про право на спадщину за законом було підставою для видачі йому державного акта на право власності на земельну ділянку. На підставі вказаного свідоцтва померлому [PERSON] за життя державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався. Після введення в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та обєднання земельних ділянок» від 05 березня 2009 року відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно нової редакції ст. 126 ЗК України документом, що посвідчує право на земельну ділянку, крім державного акту, може бути і цивільно-правова угода або свідоцтво про право на спадщину. Згідно положень ч. 6 ст. 126 ЗК України при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Вказаними правилами [PERSON] за життя не скористався, реєстрація його права на успадковану земельну ділянку не була здійснена. У статті 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки позивачі мають перешкоди у оформленні спадкових прав, питання визначення належності права на майно має вирішуватись у судовому порядку, рішення суду буде юридичним документом для оформлення спадкових прав. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 373, 1216, 1218, 1223, 1261, 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 81, 125, 126, 158 ЗК України,

Outcome: approved