Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із вказаним позовом до відповідача Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа Жовківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування та як члена бувшого колгоспного двору. Свої позовні вимоги мотивують тим, що [INFO] померла мама позивачки [PERSON] - [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина за законом до якої належить 1/5 частина житлового будинку по [ADDRESS] . Даний будинок в [ADDRESS] належав до колгоспного двору. Згідно довідки № 1898 від 02.12.2019р. виданої Потелицькою сільською радою станом на 30.06.1990р. членами колгоспного двору були: [PERSON] , [INFO].; [PERSON] , [INFO].; [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO] [PERSON] [INFO] Згідно довідки № 1779 від 04.11.2019р. виданої Потелицькою сільською радою, - [PERSON] дочка [PERSON] проживала та була зареєстрована із нею до дня її смерті [INFO] в [ADDRESS] та вели спільне господарство. Крім цього позивачі зазначили, що заповіт від імені померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , у Потелицькій сільській раді Жовківського району Львівської області не посвідчувався. Просили визнати за кожним із них на 1/5 частину житлового будинку в [ADDRESS] , як членів бувшого колгоспного типу двору, а за позивачем [PERSON] , крім цього, визнати право власності на 1/5 частину вказаного будинку в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, однак в позовній заяві просили справу розглядати у їх відсутності. Представник відповідача, Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Однак з Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. Не заперечують проти позовних вимог. Представник третьої особи, Жовківської державної нотаріальної контори, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Однак з Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. Не заперечує проти позовних вимог. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явилися, зважаючи на те, що вони просили про розгляд справи у їх відсутності. Суд вважає, що наданих доказів достатньо для ухвалення правильного та законного рішення по справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як з Потелицької сільської ради Жовківського району Львівської області, яка є відповідачем по справі, надійшло на адресу суду клопотання, з якого вбачається, що вони не заперечують проти позовних вимог, тобто фактично позовні вимоги відповідачем визнано, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно довідки № 5961 від 30.10.2019р. виданої КП ЛОР Червоноградське БТІ станом на 31 грудня 2012 року, реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] не проводилася. Згідно Відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Номер інформаційної довідки 196602366 від 17.01.2020р.. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні. Постановою Жовківської державної нотаріальної кантори № 2381/01-16 від 26.11.2019р. було відмовлено - [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в [ADDRESS] після смерті - [PERSON] в зв`язку із ненаданням необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно довідки № 1775 від 04.11.2019р. виданої Потелицькою сільською радою, [PERSON] до дня смерті [INFO] постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Згідно довідки № 1778 від 04.11.2019р. виданої Потелицькою сільською радою, заповіт від імені померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , у Потелицькій сільській раді Жовківського району Львівської області не посвідчувався. Згідно довідки № 1777 від 04.11.2019р. виданої Потелицькою сільською радою, житловий будинок [ADDRESS] в арешті під забороною та в заставі не перебуває. Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року головою колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] була [PERSON] , членами двору були [PERSON] , [INFO]-дочка голови двору; [PERSON] [INFO].-зять голови двору; [PERSON] [INFO]. - онука голови двору; [PERSON] [INFO]- онука голови двору, враховуючи рівність часток всіх членів двору, відповідно кожному з них належало по 1/5 частці даного двору. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано Потелицькою сільською радою Жовківського району Львівської області 08.08.1994 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 08.08.1994 року зроблено запис за № 19. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно довідки № 1778 від 04.11.2019р. виданої Потелицькою сільською радою, заповіт від імені померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , у Потелицькій сільській раді Жовківського району Львівської області не посвідчувався. Відомостей про те, що заповіт від імені [PERSON] посвідчувався в нотаріуса з матеріалів справи не вбачається. А тому суд приходить до висновку, що спадкування після смерті [PERSON] відбувається по закону, так як заповіт від його імені не посвідчувався. З копії свідоцтва про народження [PERSON] № [NUMBER] , вбачається, що її батьками були: батько [PERSON] , мати [PERSON] . З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 31.07.1982 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 31.07.1982 року в Потелицькій сільській раді Жовківського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу цього ж дня зроблено запис за № 17. Після укладення шлюбу чоловікові та дружині присвоєні прізвища [PERSON] , [PERSON] . Тобто дошлюбне прізвище позивача [PERSON] було [PERSON] . Наведеним підтверджується, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] . Згідно ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому батькові, матері. Тобто позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, [PERSON] . Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно довідки № 1775 від 04.11.2019р. виданої Потелицькою сільською радою, [PERSON] до дня смерті [INFO] постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . А тому суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері, [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Позивачу [PERSON] постановою Жовківської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області № 2381/01-16 від 26.11.2019 року «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме у зв`язку із тим, що заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Слід зазначити, що діючою на час будівництва будинку постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності у громадян. Отже право власності на будинок [ADDRESS] було зареєстровано згідно вимог діючого на той час законодавства. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] , прийняла після її смерті спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. В той же час позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на частину житлового будинку, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на дану частину житлового будинку, яка належала її матері згідно записів в господарській книзі як голові колгоспного типу двору через неподання правовстановлюючих документів на майно померлої. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду від 24.06.1983 р. № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» правила ст. 563 ЦК про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 р. При припиненні двору з інших підстав, а також в разі смерті члена двору після 30.06.1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного члена двору. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів.

Outcome: approved