Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON], звернулися в суд з позовною заявою, якою просять суд ухвалити рішення, яким визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті їх матері [PERSON], яка померла 06 липня 2017 року, право власності, по 1/2 за кожним, на житловий будинок, загальною площею 98,7 кв.м., житловою площею 64,4 кв.м., що знаходиться в с. Лютинка по вул. Шкільна, 15 Жидачівського району Львівської області. В обґрунтування позовних вимог позивачі покликаються на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що в с. Лютинка по вул. Шкільна, 15 Жидачівського району Львівської області, на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: [PERSON]-В.Й. голова двору, [PERSON] (дружина), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/2 житлового будинку. 22 червня 2012 року помер їх батько [PERSON]-В.Й. голова двору, якому на день смерті належала частка спірного житлового будинку. Після смерті останнього спадщину покійного, яка складалась з частки в спірному житловому будинку та земельної частки, прийняла їхня мати та відповідно дружина померлого [PERSON]. Відтак, остання фактично одноособово стала володіти житловим будинком з надвірними спорудами, що в с. Лютинка по вул. Шкільна, 15 Жидачівського району Львівської області, хоча юридично своїх прав не оформляла. Проте, 06 липня 2017 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої, окрім іншого, входить спірний житловий будинок. За життя покійна склала заповіт, згідно якого все належне майно заповіла їм, своїм дітям - сторонам у справі. Проте, вони уклали договір про поділ спадкової маси, згідно якого, на спадковий будинок претендують виключно вони, про що відомо відповідачці. Відтак, вони як єдині спадкоємці, що виявили бажання прийняти частину спадщину(житловий будинок) звернулися до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті мами [PERSON], проте отримали відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що в с. Лютинка по вул. Шкільна, 15 Жидачівського району Львівської області, що належав померлій і є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє їх можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушені звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивачі [PERSON]\~та [PERSON] подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просять розглянути дану справу за її відсутності, оскільки позовні вимоги визнає та не заперечує проти її задоволення. Відповідно до\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України\~зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом з погосподарської книги с. Лютинка Жидачівського району Львівської області №87 від 14 лютого 2018 року, що станом на 30 червня 1990 року по с. Лютинка вул. Шкільна Жидачівського району Львівської області рахувалося будинковолодіння №15 за колгоспним двором, членами якого були: [PERSON]-В.Й. голова двору, [PERSON] (дружина). Вказаний факт додатково підтверджується довідкою виданою Стрийським МБТІ за №408 від 23.02.2018 року /арк. справи 9, 12/. Згідно технічного паспорта від 19 лютого 2018 року (копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок №15 по вулиці Шкільна в с. Лютинка Жидачівського району Львівської області, загальна площа вказаного будинку становить 98,7 кв.м. (житлова 64,4 кв.м.). Рік забудови 1976. Інвентаризаційна вартість 274347 грн. /арк. справи 10-11/. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ від 16.05.2013\~ №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6\~постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої\~статті 120 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою\~статті 123 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в с. Лютинка по вул. Шкільна, 15 Жидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств\~«колгоспний двір», членами якого були: [PERSON]-В.Й. голова двору, [PERSON] (дружина). Частка кожного члена двору становила 1/2. В судовому засіданні також встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 22 червня 2012 року, у віці 85 років, в с. Лютинка Жидачівського району Львівської області помер [PERSON]-В.Й., про що 22 червня 2012 року зроблено відповідний актовий запис №18 та виконавчим комітетом Мельницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, від 22 червня 2012 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №285013 /арк. справи 5/. Дослідженими матеріалами справи, судом встановлено, що після смерті останнього відкрилась спадщина, яка складалась з 1/2 частини житлового будинку, що в с. Лютинка по вул. Шкільна, 15 Жидачівського району Львівської області та земельної частки (паю) розміром 1,58 умовних кадастрових гектари. Також в судовому засіданні встановлено, що вищевказане майно спадкодавець заповів у рівних частинах своїм дітям сторонам по справі, про що склав відповідний заповіт від 21 жовтня 2009 року. Однак, вказані особи, у законодавчо встановлений строк із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, до нотаріуса не зверталися. Проте, на день смерті із спадкодавцем проживала його дружина [PERSON]. Відтак, остання у відповідності до статей 1268, 1270 ЦПУ України, фактично спадщину після смерті чоловіка прийняла, хоча юридично своїх прав не оформляла, а відтак цілісно стала володіти житловим будинком, що в с. Лютинка по вул. Шкільна, 15 Жидачівського району Львівської області Разом з тим, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 06 липня 2017 року, у віці 88 років, померла [PERSON], про що 07 липня 2017 року зроблено актовий запис №7 та виконавчим комітетом Мельницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, від 07 липня 2017 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №445269 /арк. справи 4/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлої, окрім успадкованого майна після смерті чоловіка [PERSON]-В.Й., складається з 1/2 частини житлового будинку, що в с. Лютинка по вул. Шкільна, 15 Жидачівського району Львівської області та земельної частки (паю) розміром 2,58 умовних кадастрових гектари. Дослідженими матеріалами спадкової справи встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно якого все належне їй майно заповіла [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований. Відповідно до ч.1\~ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1\~ст.1235 ЦК України\~заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. З долучених до матеріалів справи копій документів вбачається, що сторони по справі і є особами на чию користь складено заповіт /арк. справи 14-15/. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, дослідженими в судовому засіданні матеріалами витребуваної спадкової справи до майна померлої 06 липня 2017 року [PERSON], встановлено факт звернення сторін у справі із заявами про прийняття спадщини після смерті їх матері [PERSON], яка померла 06 липня 2017 року, укладення договору про поділ спадкового майна від 18 квітня 2018 року (згідно якого спірний житловий будинок переходить у спадщину до позивачів) та отримання останніми свідоцтва про право на спадщину на іншу частину спадкової маси. Разом з тим, постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою №254/02-31 від 24 травня 2018 року, встановлено факт відмови позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті мами на інше майно(будинок), у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що в с. Лютинка по вул. Шкільна, 15 Жидачівського району Львівської області, що належав померлій і є спадковим майном /арк. справи 13/. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7\~передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи те, що позивачі оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не мають можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач позовні вимоги визнала та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved