Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивачі\~ звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання за ними право власності\~ на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ,\~ в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] померла їх мати [PERSON] і\~після її смерті відкрилась спадщина. Вони, як спадкоємці першої черги за законом звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, проте постановою приватного державного нотаріуса Сувмського РНО Хоменко О.В. від 24.12.2019 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на Ѕ частини зазначеної квартири, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказану квартиру. У зв`язку з чим вони вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав\~власності на спірну квартиру. В судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, від представника надійшла заява, в якій просила справу слухати у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник Кияницької сільської ради Сумського району в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином , надав суду заяву, про те, що справу просить\~розглядати у\~ його відсутність,\~\~проти позову заперечень не має. Приватний нотаріус Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу у відсутність їх\~ представника. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] (а.с. 10). Після її смерті відкрилася спадкове майно, в тому числі й на квартиру [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є чоловік [PERSON] , сини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та доньки [PERSON] та [PERSON] Чоловік померлої [PERSON] , сини померлої [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовилися від спадщини за законом на користь позивача [PERSON] Донька померлої [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини після померлої матері, а [PERSON] прийняла спадщину на підставі ст. 1268 Цивільного кодексу України, вона також включила в коло спадкоємців [PERSON] та згодна на прийняття нею спадщини і подачу заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. Відповідно до довідки № 1413, виданої виконавчим комітетом Кияницької сільської ради Сумського району Сумської області зазначено, що відповідно до погосподарського обліку власником квартири [ADDRESS] була [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 15). Відповідно до технічного паспорту квартира [ADDRESS] , складається з 3-х кімнат, житловою площею 58,9 кв.м., загальна площа квартири 122,8 кв.м., матеріал зовнішніх стін цегла, матеріал перекриття дерево. Самочинні перепланування та реконструкції відсутні (а.с 11-14). Позивачі звернулися до приватного нотаріуса Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. з заявами про прийняття спадщини за законом, але постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 2019 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на зазначену квартиру [ADDRESS] , оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу (а.с. 16). Згідно абзацу 3 пункту 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч.1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 4\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом,\~визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Станом на 1984 рік, в тому числі і у відповідності до\~Цивільного кодексу УРСР, для набуття особою права власності на нерухоме майно, реєстрація такого майна в органах БТІ не була потрібна. Не існувало і спеціального закону, який би визначав порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі і права власності. Відповідно до абз. 3 ч. 2\~ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4\~ст. 3 зазначеного Закону\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на момент реєстрації права регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~та\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ч.1\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] володіла спадковим майном на законних підставах. А тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачів, так як рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення за ними права власності на Ѕ частину зазначеної квартири. На підставі наведеного,

Outcome: approved