Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Позивачі за першим позовом [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому вказують, що спірна квартира належить до державного житлового фонду та розташована за адресою: [ADDRESS]. В спірній квартирі зареєстровані та проживають вони - позивачі [PERSON] - з 1976р. та [PERSON] - з 1997 р. Основним квартиронаймачем спірної квартири є позивач [PERSON] В спірній квартирі формально зареєстровані з 2002р. колишня дружина позивача [PERSON] - відповідачка по справі та їх неповнолітній син - [PERSON], [INFO], які з осені 2013р. не проживають в спірній квартирі без поважних причини. Відповідачка [PERSON] не сплачує комунальні послуги, у зв'язку з чим позивачі вимушені нести додаткові витрати. Відповідачка [PERSON] забрала свої речі, частку майна та добровільна виїхала із спірної квартири. Відповідачка співмешкає з іншим чоловіком, у якого і проживає. Відповідачці [PERSON] ніхто не перешкоджав і не перешкоджає користуватись спірною квартирою, у неї до цього часу є ключі від замків вхідних дверей, а замки на дверях в квартирі ніхто не міняв. Рішенням Кіровського райсуду м. Донецька від 09 грудня 2013р. шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано. Судом було встановлено, що шлюбні відносини між ними припинені в травні 2013 р. та з цього часу вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Просили постановити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом в квартирі за адресою: [ADDRESS], зобов'язавши Міське управління державної міграційної служби України в Донецької області зняти останню з реєстраційного обліку. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому вказує, що вона 26 жовтня 2002 р. уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Шлюб був зареєстрований відділом РАЦС Кіровського РУЮ у м. Донецьку, актовий запис № 672. Після укладення шлюбу, згідно зі ст. 65 ЖК України та за письмовою згодою всіх повнолітніх мешканців квартири, вона вселилась у спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] та з 10 грудня 2002р. у встановленому порядку зареєструвалась. Від даного шлюбу вона з позивачем за першим позовом - [PERSON] мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який також зареєстрований у даній квартирі у встановленому законом порядку. На даний час у спірній квартирі зареєстрований ще й відповідач за зустрічним позовом [PERSON], який є батьком відповідача за зустрічним позовом - [PERSON], а також є основним квартиронаймачем спірної квартири. Спірна квартира розташована за адресою: [ADDRESS] і відноситься до житлових приміщень державного житлового фонду. Ця квартира є двокімнатною та має загальну площу - 48, 7 кв.м., житлову площу - 30, 1 кв.м., площа більшої кімнати - 17, 2 кв.м. (яка має лоджію - 2, 3 кв.м.), площа меншої кімнати - 12, 9 кв.м. Обидві кімнати є ізольованими. Користування кімнатами відбувається через спільний коридор площею 5, 3 кв.м. У квартирі є кухня площею - 7, 6 кв.м., окремий санвузол та комора. Під час спільного проживання її колишній чоловік постійно зловживав алкогольними напоями, учиняв сварки, ображав її, перешкоджав їй з неповнолітньою дитиною жити в квартирі, неодноразово кидався битися на неї та сина. Внаслідок цього вона була вимушена припинити з відповідачем шлюбні відносини та 09 грудня 2013р. за її ініціативою шлюб між сторонами було розірвано. Спільно нажите в шлюбі майно з вона з відповідачем за зустрічним позовом не ділила, оскільки після розлучення була вимушена проживати з ним на спільній житловій площі так я к у неї немає можливості наймати окреме житло. На наступний день після розлучення, а саме - 10 грудня 2013р. відповідач за зустрічним позовом -[PERSON] вигнав її з сином зі спірної квартири, а на вхідні двері разом зі своїм батьком - відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] встановив додатковий замок, щоб вона з дитиною не мала можливості заходити до квартири, жити там та користуватися спільно нажитими у шлюбі майном. На даний час її з сином доводиться тимчасово проживати за адресою: [ADDRESS]. Це житло їй тимчасово надала її знайома, яка є власницею квартири. За роки її проживання у спірній квартирі було зроблено ремонт у кімнаті площею 12,9 кв.м., куплено меблі та техніку в цю кімнату, замінено сантехніку у туалеті, куплено та встановлено пральну машину, справно оплачувалися комунальні послуги. Все це, більшою мірою, виконувалося за її рахунок, бо відповідач не мав постійного місця роботи та прибутку, а їй доводилося звертатися за фінансовою підтримкою до своїх батьків. Вона неодноразово пропонувала відповідачам за зустрічним позовом залагодити конфлікт мирним шляхом і не перешкоджати їй та її сину користуватися житловим приміщенням, але останні продовжують перешкоджати їй проживати у спірній квартирі, а колишній чоловік - відповідач за зустрічним позовом [PERSON] всі її спроби увійти в квартиру супроводжує моральним морально та фізичним приниженням. Вона з цього приводу зверталася до Кіровського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області з проханням вжити заходів до її колишнього чоловіка щодо заборони йому перешкоджати її та дитині користуватися житловим приміщенням у квартирі, де вони зареєстровані та із заявою до органу житлово-експлуатаційної служби ТОВ «Текстильник-2005» з проханням посприяти у вселенні її та дитини до спірної квартири, про що попереджала відповідачів, але відповідачі продовжують чинити опір при вселенні її та дитини. Просила постановити судове рішення, яким вселити її з неповнолітнім сином [PERSON] у спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати відповідні органи змінити договір найму житлових приміщень за адресою: [ADDRESS], виділивши її з неповнолітнім сином - [PERSON] окрему ізольовану кімнату площею 12, 9 кв.м., а відповідачам [PERSON] та [PERSON] - окрему ізольовану кімнату площею 17, 2 кв.м. та прилеглу до неї лоджію площею 2, 3 кв.м., інші приміщення спірної квартири залишити у спільному користуванні всіх мешканців, зареєстрованих за цією адресою. Заборонити відповідачам за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] чинити їй та її неповнолітньому сину перешкоди у користування житловими приміщеннями - спірною квартирою та стягнути з відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] на її користь судові витрати. У судовому засіданні позивачі за першим позовом, вони ж відповідачі за зустрічним позовом - [PERSON] та [PERSON] підтримали свої позовні вимоги та надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зустрічний позов не визнали та суду пояснили, що відповідачка [PERSON] добровільно забрала свої речі та пішла зі спірної квартири і не проживає у спірній квартирі без поважних причин більше шести місяців. Відповідачці [PERSON] вони не чинили ніяких перешкод в проживанні та користуванні спірною квартирою. Замки на вхідних дверях в квартирі ніхто не міняв, ключі від цих замків у відповідачки були завжди і є в наявності на даний час. Просили ухвалити судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити їх позовні вимоги та відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічного позову, як не обґрунтованого та безпідставного. Відповідачка за першим позовом, вона ж позивачка за зустрічним позовом - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не визнала, вважала їх безпідставними та необґрунтованими. Свій зустрічний позов підтримала та суду надала пояснення, аналогічні вищевикладеним у зустрічному позові. Просила ухвалити судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивачам за першим позовом [PERSON] та [PERSON], а її зустрічний позов-задовольнити. Представник 3-ї особи - ТОВ «Текстильник-2005» в судове засіданні не зявився, про дату час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, суду надав заяву з проханням розглянути справу без його участі. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника 3-ї особи - ТОВ «Текстильник-2005» на підставі наявних по справі доказів. Свідок [PERSON] суду показав, що він є сусідом сторін, спірна квартира розташована на одному поверсі та в одній перегородці з його квартирою. Відношення зі сторонами у нього добросусідські. Про розірвання шлюбу між сторонами він дізнався від інших сусідів. Будь-яких сварок між сторонами він не чув. Позивачі за першим позовом ніколи не перешкоджали відповідачці [PERSON] у будь-який спосіб користуватись спірною квартирою. Майна відповідачки у спірній квартирі немає. З відповідачкою зустрічався рідко і то - в коридорі між квартирами. Після розірвання шлюбу між сторонами відповідачку він взагалі не бачив. Свідок з боку відповідачки [PERSON] - [PERSON] суду показала, що знайома зі сторонами на протязі 15 років, взаємовідносини з ними у неї нормальні. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] під час перебування у шлюбі спочатку проживали на квартирі, а потім переїхали жити в спірну квартиру до батьків позивача. Декілька разів бачила як позивача [PERSON], так і відповідачку [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння. Причина розірвання шлюбу між сторонами їй невідома. Про взаємовідносини між сторонами після розірвання шлюбу їй відомо лише зі слів відповідачки [PERSON] Останній раз в спірній квартирі разом з відповідачкою [PERSON] вона була в грудні 2013р., ключі від спірної квартири у відповідачки [PERSON] були. Їй не відомо, чи є на даний час у спірній квартирі майно відповідачки [PERSON] Свідок [PERSON] - подруга позивачки за зустрічним позовом [PERSON], суду показала, що відповідачку [PERSON] вона знає на протязі 10 років,позивача за першим позовом - [PERSON]- на протязі восьми років. Відносини зі сторонами у неї нормальні. Після смерті матері позивача [PERSON] відносини між сторонами погіршились. Відповідачка [PERSON] почала скаржитись на свого чоловіка - позивача [PERSON]. В жовтні 2013року відповідачка [PERSON] на її пропозицію перейшла жити в квартиру її сестри, проживала там на протязі двох місяців, після чого вона знайшла для відповідачки іншу квартиру,де відповідачка проживає і на даний час. Останній раз вона з відповідачкою [PERSON] були у спірній квартирі на прохання останньої, приблизно, місяць назад. У відповідачки [PERSON] є ключі від спірної квартири. В спірній квартирі під час її відвідування був позивач [PERSON], але він не вийшов з кімнати. В шафі, в кімнаті квартири, де проживала відповідачка [PERSON], вона бачила шубу та інші речі відповідачки. В січні 2014р. вона з відповідачкою знову приїздили до спірної квартири, але відповідачка не змогла відкрити замки вхідних дверей, так як на той момент вона не взяла ключів від спірної квартири. Свідок [PERSON] - невістка позивача [PERSON], суду показала, що відповідачка [PERSON] років з п'ять зустрічається з іншими чоловіками, проживає однією сім'єю в квартирі по найму з іншим чоловіком. Своє особисте майно вивезла зі спірної квартири ще до розірвання шлюбу з позивачем [PERSON] Після розірвання шлюбу забрала решту свого майна зі спірної квартири та добровільно залишила спірну квартиру. Позивачі у будь-який спосіб не перешкоджали відповідачці [PERSON] користуватись спірною квартирою, у неї були і є на даний час ключі від замків вхідних дверей у спірну квартиру. Свідок [PERSON] суду показав, що він є сусідом сторін та проживає зі сторонами в одному під'їзді жилого будинку. Відносини зі сторонами у нього добросусідські. До розірвання шлюбу між сторонами він неодноразово бачив відповідачку [PERSON] у стані алкогольного сп'яніння, в такому стані вона часто приїздила до будинку різними машинами. Він ні від кого з жителів будинку не чув будь-якої інформації про те, що позивачу [PERSON] та [PERSON] перешкоджали відповідачці [PERSON] в користуванні спірною квартирою, будь-яких сімейних сварок з цього приводу він також не чув, а сама відповідачка не скаржилась йому на те, що позивачу перешкоджають їй користуватись спірною квартирою. Майна відповідачки [PERSON] в спірній квартирі він також не бачив. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] - не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 71, 72, 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст.71 цього Кодексу. Громадянин може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, якщо він не проживає в ньому без поважної причини більше 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» від 11 грудня 2003р. № 1382-IV (з наступними змінами та доповненнями) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало чинності, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до ордеру № 386 від 29 березня 1976р., виданого на підставі Рішення виконкому Кіровської районної Ради депутатів трудящих м. Донецька від 24 березня 1976р. № 6 позивачу за першим позовом - [PERSON] на сім'ю з трьох осіб: на нього самого, дружину - [PERSON] та сина [PERSON]-інваліда першої групи було виділено спірну двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 43, 55-57) Згідно виписки із особистого рахунку № [NUMBER] від 18 березня 2014р., основним квартиронаймачем спірної квартири за адресою: [ADDRESS] є позивач за першим позовом [PERSON]. В спірній квартирі зареєстровані також позивач за першим позовом - [PERSON] (з 16 листопада 1997 р.), відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] (з 10 грудня 2002 р.) та їх неповнолітній син - [PERSON] - з 30 січня 2007 року. (а.с. 9) Відповідно до рішення Кіровського райсуду м. Донецька від 09 грудня 2013р. по цивільній справі № 2/258/3712/13 позивач за першим позовом - [PERSON] та відповідач за першим позовом - [PERSON] з травня 2013р. не підтримували шлюбних відносин та не вели спільне господарство, у зв'язку з чим шлюб між розірвано. Як вбачається з письмових заперечень [PERSON] на позов про розірвання шлюбу, причиною розірвання їхнього шлюбу було те, що його дружина - [PERSON] допускала шлюбну невірність, тривалий час не ночувала дома та не займалась вихованням дитини (а.с.7-8, 67) Зі справки-характеристики та ксерокопії Трудової книжки вбачається, що позивач [PERSON] характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, офіційно працевлаштований (а.с.62-68) Як вбачається з показань свідка [PERSON] - подруги відповідачки [PERSON], на її пропозицію остання ще з жовтня 2013р. перейшла жити в квартиру її сестри, проживала там на протязі двох місяців, після чого вона знайшла для відповідачки іншу квартиру, де відповідачка проживає і на даний час, тобто відповідачка з жовтня 2013р. не проживає у спірній квартирі без поважних причин і у відповідачки [PERSON] є ключі від спірної квартири. З копій квитанцій вбачається, що відповідні комунальні платежі з спірну квартиру сплачує виключно позивач [PERSON] (а.с.58-59) Таким чином, будь-яких поважних причин не проживання відповідачки [PERSON] в спірній квартирі за вказаною адресою більше 6-и місяців в судовому засіданні встановлено не було, після розірвання шлюбу спільно нажите в шлюбі майно сторони не ділили за відсутністю такого. Оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним, що відповідачка за першим позовом [PERSON] без поважних причин не проживає у квартирі [ADDRESS] з жовтня 2013р., тобто понад шість місяців, комунальні послуги не сплачує, не відносяться до спірного житла, як до місця свого постійного проживання та має інше місце проживання, у зв'язку з чим вона втратила право користування вказаним житлом. З огляду на наведене, суд вважає за можливе визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним спірним житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині зобов'язання міського Управління державної міграційної служби України в Донецької області зняти відповідачку за першим позовом - [PERSON] з реєстраційного обліку у спірній квартирі, як надмірно заявлені, не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» від 11 грудня 2003р. № 1382-IV (з наступними змінами та доповненнями), зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі - і судового рішення, яке набрало чинності, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Так як судом постановлюється рішення про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], то на його підставі, після набрання ним чинності, Державна міграційна служба сама зобов'язана зняти відповідачку з реєстрації і для цього не потрібно будь-якого додаткового судового рішення щодо спонукання відповідного підрозділу Державної міграційної служби України у Донецькій області для виконання покладених на міграційну службу функціональних обов'язків. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про вселення та зобов'язаня відповідних органів змінити договір найму житлових приміщень у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], виділивши їй з неповнолітнім сином - [PERSON] окрему ізольовану кімнату площею 12, 9 кв.м., а відповідачам [PERSON] та [PERSON] - окрему ізольовану кімнату площею 17, 2 кв.м. та прилеглу до неї лоджію площею 2, 3 кв.м., а інші приміщення спірної квартири залишити у спільному користуванні всіх мешканців, зареєстрованих за цією адресою, не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 64 ЖК України особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати у займаному приміщенні, має рівні права та обов'язки з наймачем та членами його сім'ї. Наймачем спірної квартири [ADDRESS] є відповідач за зустрічним позовом, він же позивач за першим позовом - [PERSON] В судовому засіданні було встановлено, що позивачка за зустрічним позовом, вона ж відповідачка за першим позовом - [PERSON] без поважних причин не проживає у спірній квартирі [ADDRESS] з жовтня 2013р., тобто понад шість місяців, комунальні послуги не сплачує, не відноситься до спірного житла, як до місця свого постійного проживання та має інше місце проживання, у зв'язку з чим вона втратила право користування вказаним житлом, тобто втратила права члена сім'ї наймача [PERSON], передбачені ст.65 ЖК України. Право наймача [PERSON] на вселення інших осіб у займане ним жиле приміщення регулюється ст. 65 ЖК України. З огляду на наведене суд не має правових підстав для спонукання відповідача за зустрічним позовом - наймача спірного жилого приміщення [PERSON] на вселення у вказане спірне жиле приміщення позивача за зустрічним позовом [PERSON], яка перестала бути членом сім'ї наймача, втратила право користування спірним жилим приміщенням і права члена сім'ї наймача [PERSON], передбачені ст.65 ЖК України. Також не підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо виділення їй з неповнолітнім сином - [PERSON] окремої ізольованої кімнати площею 12, 9 кв.м., а відповідачам [PERSON] та [PERSON] - окремої ізольованої кімнати площею 17, 2 кв.м. та прилеглої до неї лоджії площею 2, 3 кв.м. і залишення у спільному користування всіх мешканців, зареєстрованих за цією адресою, інших приміщень спірної квартири з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі на одну особу старше 9 років різної статі встановлюється в 13, 65 кв. м. Лоджа квартири не відноситься до жилої площі, а тому площу лоджі в спірній квартирі, за бажанням позивача за зустрічним позовом [PERSON], немає передбачених законом для врахування, як жилої та виділення її в якості жилої площі стороні по справі. Крім того, у випадку виділення в окреме користування сторін окремих ізольованих кімнат у спірній квартирі, норма жилої площі на позивачку за зустрічним позовом [PERSON] і неповнолітнього сина віком більше 9 років буде складати по 6,45 кв.м - на кожного, тобто в 2,12 раза менше, ніж передбачено законом, а на відповідачів за зустрічним позовом [PERSON] і [PERSON]- по 8,6 кв.м, тобто в 1,6 раза менше, ніж передбачено законом. Таким чином, у запропонований позивачкою за зустрічним позовом - [PERSON] спосіб буде штучно погіршено житлові умови чотирьох осіб, що неприпустимо. Доводи позивачки за зустрічним позовом [PERSON], яка стверджувала,що вона не втратила права користування спірною квартирою, а позивачі за першим позовом перешкоджали їй в користуванні вказаною спірною квартирою, суд визнає безпідставними, такими, що не відповідають обставинам справи, встановленим у судовому засіданні і даними [PERSON] тільки з метою у такий спосіб незаконно вселитись у спірну в квартиру, а тому не приймає їх у якості допустимого та достовірного доказу при обґрунтуванні судового рішення. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад шість місяців, комунальні послуги не сплачує, не відноситься до спірного житла, як до місця свого постійного проживання та має інше місце проживання, у зв'язку з чим вона втратила право користування вказаним житлом, тобто втратила права члена сім'ї наймача [PERSON], передбачені ст.65 ЖК України, а за захистом своїх житлових прав, які вона вважає порушеними, звернулась до відповідних органів з заявами тільки після того, коли отримала позов про визнання її такою, що втратила право користування спірним житлом. Викладене також підтверджує обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. Крім того, житлові права неповнолітнього сина позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] - [PERSON], [INFO], ні першим позовом, ні зустрічним позовом, не порушуються, а тому не потребують судового захисту.

Outcome: partial