Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] 16.12.2015 року звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 14.05.2005 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На даний час зареєстровані за однією адресою, але фактично спільне господарство ними не ведеться, ведуть самостійні господарства та мають окремі бюджети, подружні та сімейні стосунки не підтримують, участі в утриманні та вихованні дітей відповідач не приймає. Вважає, що їх шлюб існує лише формально, примирення між ними неможливе, тому прохає шлюб розірвати. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, а її коштів не достатньо для повноцінного забезпечення потреб дітей. Відповідач не має постійної роботи, але й не має обмежень щодо можливості працевлаштування та отримання стабільного доходу, вважає, що він має можливість сплачувати аліменти в судовому порядку у твердій грошовій сумі у розмірі 450 грн. щомісячно на кожну дитину, що є не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі та надала аналогічні пояснення. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що на даний час він працює періодично, гроші, які отримує, віддає позивачці, в їх сімї не все гаразд, але не бажає розривати шлюб, так як необхідно дітей виховувати у сімї. Позивачка працює вночі, він залишається з дітьми, вранці збирає їх до школи. Щомісячно сплачувати аліменти він не має можливості, так як може працювати тиждень, а потім сидіти вдома два місяця без роботи. Інших утриманців він не має, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, стан здоровя задовільний. Будинок, в якому вони проживають, придбали у шлюбі. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 14 травня 2005 року, який зареєстрований виконкомом Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області, актовий запис № 01 /а.с.6/. Від подружнього життя мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], батьківство відповідача підтверджується відповідними записами в свідоцтвах про їх народження /а.с.7-8/. Згідно довідки № 1835 від 14.12.2015 року діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні /а.с.9/. У відповідності з вимогами\~ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що\~\~подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, тому приймаючи рішення, слід врахувати всі обставини справи. За ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно\~ч.1 ст. 24 СК України гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. В судовому засіданні встановлено, що сторони близько року не проживають однією сімєю, шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. За таких обставин суд вважає, що збереження сімї та подальше спільне життя неможливе. Тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд, враховуючи обставини, передбачені статтею 182 СК України, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, доцільно стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі щомісячно, так як він не має постійної роботи, отримує нестабільний прибуток. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних членів сімї та інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач інших утриманців, крім неповнолітніх дітей, не має, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, стан його здоровя задовільний, а тому він має можливість сплачувати аліменти на утриманні дітей в мінімальному розмірі, визначеному законом. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, тобто, якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною 2 статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ст. 7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2016 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2016 року становить 1\~378 гривень, 30% становить 413, 4 гривень. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 15.05.2006 року № 3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів у п. 17, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, з урахуванням його матеріального стану, матеріального стану позивачки, стану здоровя дітей, і прийшов до висновку про його можливість сплачувати на користь позивачки аліменти у розмірі 420 гривень щомісячно. В цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд, стягуючи аліменти з відповідача, виходить із встановлених у судовому засіданні фактів та розяснює сторонам статтю 192 СК України, якою передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути витрати позивачки по сплаті судового збору у розмірі 487,20 гривень на її користь та судовий збір у розмірі 551,20 гривень на користь держави.

Outcome: partial