Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивачка 18.08.2020 звернулася до суду з позовом, в якому просить відповідача [PERSON] визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову послалась на те, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 26.12.2007 року. Відповідач, який є її сином, зареєстрований у квартирі як член сім`ї власника, але фактично разом з нею не проживає, оскільки у 2004 році він виїхав працювати у Російську Федерацію. Відповідач не проживає за даною адресою без поважних причин. 02.10.2020, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд на 20.11.2020. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, 11.09.2020 надав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачці [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 26 грудня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №4131 від 26.12.2007, (а.с.7,8). З довідки №6293 від 31.07.2020, виданої Виконавчим комітетом Гірської міської ради Попаснянського району Луганської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрована у [ADDRESS] та має наступний склад сім`ї: син [PERSON] , [INFO] (а.с.13). З копії будинкової книги вбачається, що [PERSON] до цього часу зареєстрований у вказаній вище квартирі (а.с. 9-11). Відповідач не є власником квартири, зареєстрований у ній як член сім`ї власника, але не проживає з 2004 року без поважних причин, що підтверджується актом, складеним депутатом Гірської міської ради Скотаренко Л.С. у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] від 31.07.2020 року (а.с.14). Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вселившись до спірної квартири, відповідач набув право користування цим житлом, як член сім`ї власника. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач не проживає у зазначеній квартирі понад один рік. Про обставини, які б свідчили про поважність причин такої відсутності, суду не повідомлено. Врахувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. На підставі викладеного та ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved