Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивачі у грудні 2014 року звернулися до суду з вказаним позовом, відповідно до якого прохали суд встановити факт проживання [PERSON],[INFO] та факт проживання - [PERSON], [INFO] у квартирі за адресою [ADDRESS] без реєстрації місця проживання у період з 1996 по 2001 рік включно. В обґрунтування позову позивачами зазначено, що у червні 2014 року вона, [PERSON], звернулась до відділу обліку, розподілу та приватизації житла Виконавчого комітету Полтавської міської ради із заявою про приватизацію житлового приміщення (кімнати) у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. На її звернення була надана відповідь, що згідно із вимогами пунктів 18 та 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України'від 16.12.2009 р. № 396, громадяни повинні надати в орган приватизації, в тому числі документ, який підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Так, згідно із ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Документ, який підтверджує невикористання житлових чеків є довідки з попередніх місць проживання (після 1992 року). На сьогоднішній день їм відмовляють у приватизації житлового приміщення, оскільки не надано доказів, що підтверджують невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за попередніми місцями проживання, а саме у період з 1996 по 2001 рік. Позивачка народилась у сел. Степне, Полтавського району, Полтавської області, від народження і до 1 вересня 1994 р. була зареєстрована у будинку своїх батьків за адресою: [ADDRESS] /копія довідки від 26.06.2014 р. № 1028 /. Із 1 вересня 1994 по 3 червня 1997 р. вона була зареєстрована і проживала за місцем навчання у гуртожитку Професійно-технічного училища № 34 м. Полтави, яке на сьогоднішній день перейменоване про що свідчать відповідна довідка, яка додана до заяви. У липні 1996 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] та переїхала проживати до його помешкання за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою вона проживала без реєстрації місця проживання разом з батьками чоловіка та дитиною, яка народилась за час шлюбу - [PERSON], [INFO] Зареєструвати їх з сином місце проживання у квартирі батьків чоловіка вона не мала юридичної можливості, оскільки відповідно до чинного законодавства, при проведенні реєстрації вимагається згода власників (співвласників) житла або їх уповноважених органів наймача та членів його сім'ї. А батьками така згода не надавалась, вони вважали, що у майбутньому вона може прийняти участь у приватизації квартири і таким чином вона з сином може мати частку у праві власності. У жовтні 2000 року вона розірвала шлюб з чоловіком - [PERSON] і до 2001 року, разом із сином [PERSON] продовжували проживати у квартирі чоловіка. За місцем її роботи, у березні 2001 року їй надали кімнату в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], де вона зареєструвала своє місце проживання та місце проживання свого сина - [PERSON] і там вони проживають по сьогоднішній день. Враховуючи обставини того, що при зверненні до виконкому Полтавської міської ради з заявою на приватизацію їм відмовлено з підстав відсутності доказів, що підтверджують невикористання житлових чеків існує спір про право. За все своє життя вони не приймали участі у приватизації будь-якого майна, даний факт також підтверджується довідками з ПП БТІ «Інвентаризатор» та ПАТ Державного ощадного банку України, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримували у повному обсязі. Голова ЖБК «Дружба» Мироненко Л.В. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 15.04.2011 р., 17.07.1996 р. Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис 806. (а.с.9). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 20.06.2014 р., 08.08.2001 р. Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис 847. (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого повторно 05 липня 2010 р. серії [NUMBER], шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №675 від 31.10.2000 року.(а.с.13) Відповідно до довідки від 26.06.2014 р. №1028 Степненської сільської ради Полтавського району Полтавської області, гр.. [PERSON], яка дійсно була зареєстрована згідно записів в по господарській книзі №5 особовий рахунок [NUMBER] в [ADDRESS] до 01.09.1994 року, в подальшому вибула в м. Полтава на навчання. (а.с.14). Відповідно до довідки від 23.06.2014 р. №5169 приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», відомості про належність нерухомого майна на праві власності за гр.. [PERSON] у м. Полтава в матеріалах Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» відсутні. (а.с.15). Відповідно до довідки №1800 від 23.06.2014 року видана в тому, що за адресами: · [ADDRESS] на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] приватизація не проводилась. · [ADDRESS], [ADDRESS] на ім'я [PERSON], [PERSON] приватизація не проводилась. Житлові чеки не використано. В списках не зазначено. · Полтавська обл.., Полтавський р-н., с. Степне на ім'я [PERSON] приватизація не проводилась. Житлові чеки не використано. В списках не зазначено (а.с.16). У судовому засіданні 26.02.2015 року свідок [PERSON] пояснював, що [PERSON], його колишня дружина проживала з ним та його батьками в період з1996 року по 2001 рік. У судовому засіданні 10.03.2015 року свідок [PERSON], пояснювала, що проживає з 1976 року за адресою: [ADDRESS]. Сусідами її були [PERSON] та [PERSON], які мали двох дітей. Менший син - [PERSON] був одружений на позивачці, і вони проживали з 1996 року по 2001 рік разом з сином [PERSON]. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначає, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно із ст. 2 Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), тощо), які використовуються громадянами на умовах найму. Частиною 3 п. 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 р. № 396, передбачено, що громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію найманих жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність та за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п'яти років). Постановою Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 р. за № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що у разі встановлення факту пов'язане з вирішенням спору про право необхідно звертатись до суду з позовом на загальних підставах. На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved