Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить усунути перешкоди у здійсненні її права власності та визнати [PERSON], 2008 р.н., та [PERSON], 2011 р.н., такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.03.1998 р. реєстраційний номер №2А-98-107742 вона та її син [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], в якій постійно проживають. 18.11.2006 р. син одружився з [PERSON] Від шлюбу у них народилися діти: [PERSON], 2008 р.н., та [PERSON], 2011 р.н., які були зареєстровані в вищевказаній спірній квартирі. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 29.10.2013 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати зі своєю матір'ю. І дійсно в теперішній час [PERSON] з дітьми проживає в свої квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], в тому самому під'їзді. Реєстрація онуків в квартирі позивачки створює перешкоди у здійсненні нею права власності, тому вона звернулась до суду за захистом своїх прав і посилаючись на ст.107 ЖК України, просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою. Відповідачка [PERSON] звернулась із зустрічним позов, в якому просить вселити її з малолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 18.11.2006 р. по 29.10.2013 р. та на протязі 8 років вони проживали в квартирі [ADDRESS]. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які були зареєстровані в вищевказаній квартирі та проживали разом з батьками. [PERSON] подав до суду позов про розірвання шлюбу і рішенням суду від 29.10.2013 р. шлюб розірвано. 22.10.2013 р. мати колишнього чоловіка - [PERSON] скориставшись відсутністю [PERSON] винесла з квартирі особисті речі [PERSON] і дітей, змінила замки на вхідних дверях та стала не пускати [PERSON] разом з дітьми в квартиру для проживання. Посилаючись на ст.ст. 64, 156 ЖК України, [PERSON] вважає, що діти мають право проживати в спірній квартирі, оскільки батько дітей [PERSON] є власником квартири та зареєстрував дітей в своїй квартирі. [PERSON] вимушена разом з дітьми проживати в трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], в якій разом з [PERSON] та її дітьми, мешкають також її батьки, рідний брат [PERSON] з дружиною та двома дітьми. Нормально проживати в квартирі не можливо, в зв'язку з її перенаселенням, враховую що малолітні діти [PERSON] потребують ретельного догляду. На думку [PERSON], вона незаконно була викинута на вулицю разом з малолітніми дітьми, тому вважає, що має право разом з дітьми проживати в квартирі [ADDRESS], тому просить вселити її та дітей в квартиру. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позов підтримали, просили задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Проти задоволення возову [PERSON] заперечували, просили в позові [PERSON] відмовити. Представник [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, просила відмовити в його задоволенні, зустрічний позов [PERSON] підтримала і просила його задовольнити. Третя особа [PERSON] вважав, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. Представник Служби у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту труда та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку, тому враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, представник третьої особи належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутність представника третьої особи відповідно до ст.169 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки [PERSON] та її представника, представника відповідачки [PERSON], третю особу [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] слід задовольнити, з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] і [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.03.1998 р. реєстраційний номер №2А-98-107742, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду. 18.11.2006 р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Після укладання шлюбу подружжя [PERSON] та [PERSON] стали проживати в квартирі [ADDRESS]. Їх діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], після народження були зареєстровані і також проживали разом з батьками в квартирі [ADDRESS]. Таким чином, у відповідності до вимог ч.1 ст.160 СК України за згодою батьків [PERSON] та [PERSON] квартира [ADDRESS] визначена як місце проживання їх дітей: [PERSON] та [PERSON]. Власник квартири згідно ч.1 ст.383 ЦК України має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст.156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. У відповідності до вимог ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Таким чином, [PERSON] - дружина власника житла [PERSON] та їх діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] вселились та проживали в спірній квартирі на законних підставах, як члени сім'ї власника житла, набувши рівного з ним права користування жилою площею. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє [PERSON] і дітей: [PERSON] та [PERSON] права користування займаним приміщенням. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання особи відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, що передбачено статтею 33 Конституції України. В квартирі [ADDRESS] [PERSON] проживала тривалий час на протязі семи років - з моменту укладення шлюбу з власником квартири [PERSON] до 22.10.2013 р., а діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з моменту народження до 22.10.2013 р. Таким чином, спірна квартира на протязі тривалого часу була для [PERSON] та її дітей: [PERSON] та [PERSON] постійним місцем проживання, тому вони набули права користування спірним жилим приміщенням. При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому, про що зазначається в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя». Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачкою [PERSON] позовних вимог про визнання втрати права користування жилим приміщенням та виселення з спірної квартири відповідачки [PERSON] не заявлялись, тому у відповідності до вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України, судом не вирішується це питання. Позивачка [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилається на порушення її права власності в зв'язку із реєстрацією в спірній квартирі малолітніх онуків та також на ст.107 Житлового кодексу України, якою передбачено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Доводи [PERSON] про те, що позивачка [PERSON] виставила її речі та речі дітей з квартири, змінила замки в квартирі та не пускала їх в квартиру з 22.10.2013 р. після подачі [PERSON] позову про розірвання шлюбу позивачами не спростовані, враховуючи, що в той час між подружжям [PERSON] та [PERSON] існував конфлікт в зв'язку із розірванням шлюбу. Доказів того, [PERSON] добровільно звільнила квартиру [ADDRESS], переїхавши жити з дітьми до своїх батьків на постійне проживання, позивачкою [PERSON] не надано, приймаючи до уваги, що за згодою батьків [PERSON] та [PERSON] місцем проживання їх дітей: [PERSON] та [PERSON] визначено квартиру [ADDRESS]. Крім того, житлові правовідносини, що склались між сторонами, регулюються нормами глави 6 Житлового кодексу України «Користування жилим приміщенням в будинках (квартира) приватного житлового фонду», оскільки спірна квартира приватизована і належить на праві власності [PERSON] та [PERSON]. Оскільки [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] на законних підставах вселились та тривалий час проживали в квартирі [ADDRESS], припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування спірним житловим приміщенням, а тому вони підлягають вселенню в квартиру [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] є двокімнатною та належить на праві спільної сумісної власності двом особам: [PERSON] і [PERSON], тобто позивачка [PERSON] не є власником всієї спірної квартири. [PERSON] та діти: [PERSON] і [PERSON] вселились та проживали в спірній квартирі на законних підставах, як члени сім'ї співвласника житла - [PERSON] за його згодою. Співвласник житла [PERSON] з позовними вимогами до своєї колишньої дружини та дітей не звертається. Враховуючи викладене, суд при ходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] і [PERSON], про їх вселення в квартиру [ADDRESS] підлягає задоволенню, а в задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON], 2008 р.н., та [PERSON], 2011 р.н., такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] слід відмовити. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів по зустрічному позову [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved