Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась з позовними вимогами в інтересах [PERSON] до Кучеряво-Володимирівської сільської ради, зацікавлена особа: відділ держцемагенства у Чаплинському районі про визнання права власності на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування, посилаючись на те, батько позивача [PERSON] 09.01.2014 року помер у селі Водяне Камянсько Дніпровського району Запорізької області за місцем проживання, який мав земельну частку (пай) на території Кучеряво-Володимирівської сільської ради у розмірі 8.4 га. В судовому засіданні представник позивача підтримала свої вимоги у повному обсязі, але не змогла пояснити, чому [PERSON] не звертався до нотаріальної контори за оформленням спадщини у шестимісячний строк після смерті спадкодавця. Представник відповідача зауважив, що спадкодавець з 2002 року не проживав на території Кучеряво-Володимирівської сільської ради. Представник зацікавленої особи відділу Держкомзему у Чаплинському районі Херсонської області в судове засідання не зявився, просив справу розглянути за його відсутгністю. Заслухавши представника позивача, дослідивши надані матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки згідно п.З ч.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину спадкоємець може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини, а саме, що на день відкриття спадщини [PERSON] зі спадкодавцем не проживав. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.3. у відповідності ст. 1220 ЦК України та ст. 249 ЦПК України часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. У відповідності до п.10 Постанови зазначеного Пленуму ВСУ та у відповідності до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Згідно ч. 20 постанови справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.23 постанови свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.24 постанови особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Враховуючи, що позивач [PERSON] не надав суду доказів звернення до державної нотаріальної контори за оформленням права спадщини у шести місячний строк з часу відкриття спадщини, а також доказів причин відмови нотаріуса у вчинені відповідних нотаріальних дій по реєстрації спадщини, враховуючи, що згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а з часу відкриття спадщини строк не минув, тому за відсутності відповідних заяв і клопотань від позивача, його позовні вимоги не є обґрунтованими і законними.

Outcome: dismissed