Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивачка 25.09.2017 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на таке: вона є власником житлового будинку [ADDRESS], в якій по сьогоднішній день зареєстрована та проживає. Крім неї в квартирі зареєстровані її члени сім`ї: чоловік - [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] та свекруха (відповідач у справі) - [PERSON] Фактично відповідач з лютого 2016 року забрала особисті речі з будинку те переїхала на постійне місце проживання у Російську Федерацію. Той факт, що відповідач визначилася зі своїм теперішнім місцем проживання свідчить отримання у квітні 2017 року «Вид на проживання» у РФ, який можна отримати лише мешкаючи у цій країні більше року. Також відсутність відповідача на вказаній житловій площі понад рік вказують факти, зафіксовані у акті представників житлово-комунальеого органу та сусідів позивача. [PERSON] не мешкає на спірній житловій площі без поважної причини більше року, квартирою не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, тому, вона просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням через не проживання в ній без поважних причин понад рік. Позивачка до судового засідання не прибула, проте від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча судом була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, заперечень проти позову судові не надала, тому, зі згоди позивачки, суд розглядає справу заочно на підставі наявних доказів, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: позивачка [PERSON] є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-10) і проживає в ньому, що вбачається з довідки ЖКГ ВК Первомайської міської ради (а.с.11) та копії паспорту позивачки (а.с.5-8). Разом з нею зареєстровані на проживають її члени сім`ї: чоловік - [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] Також в будинку зареєстрована її свекруха, а відповідач у справі - [PERSON], але не проживає фактично в ньому більше року, що вбачається з акту комісії зі складу працівників ЖКГ ВК Первомайської міської ради та сусідів позивачки (а.с.12). В будинку відсутні особисті речі відповідача, а місце його перебування наразі у Російській Федерації, про що свідчить «Вид на місце проживання іноземного громадянина№ а.с.13), з чого суд робить висновок про фактичне не проживання відповідача на спірній житловій площі більше року без поважної причини, оскільки будинком, як житлом, вона не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. Так, відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не проживає в спірній квартирі більше року, в будинку відсутні її речі, що наводить суд на думку про втрату відповідачем інтересу до спірного житла. Беручи до уваги викладене вище, суд доходить висновку, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад рік без поважних причин, оскільки обрала для себе інше постійне місце мешкання, тому її можна визнати такою, що втратила право користування будинком позивача.

Outcome: approved