Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, у якому просять ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття та стягнення із відповідача на користь повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, аліментів на його утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років. В обґрунтування позову посилаються на те, що з 06 лютого 1997 року [PERSON] перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано рішенням суду від 24 січня 2013 року. У подружжя народилося троє дітей: [PERSON], [INFO] (позивач), [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з матірю [PERSON] та перебувають на її утриманні. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] навчаються у 9 класі. [PERSON] працює, однак її коштів недостатньо для забезпечення усіх потреб неповнолітніх дітей. Інші джерела засобів для існування, а також будь-яке подароване дітям майно - відсутнє. Відповідач [PERSON] працює помічником бурильника в Нафтогазовидобувному управлінні «Бориславнафтогаз» ПАТ «Укрнафта», має постійний заробіток, проте про фінансове забезпечення дітей належним чином не дбає, матеріальну допомогу на їхнє утримання надає нерегулярно і в недостатньому розмірі. Після досягнення повноліття син відповідача позивача [PERSON] продовжує здобувати вищу освіту та навчається на 4-му курсі денного відділення Державного вищого навчального закладу «Дрогобицький механіко-технологічний коледж», форма навчання- платна (контракт). Вартість навчання згідно з контрактом від 01 вересня 2015 року становить 18750 гривеньн. У звязку з навчанням повнолітній [PERSON] потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має можливість надавати, проте добровільно цього не робить. [PERSON] проживає разом з матірю і перебуває на її утриманні, оскільки у звязку з навчанням на денному відділенні позбавлений можливості працевлаштуватися. Відповідач має постійне місце праці та регулярний дохід, є працездатною особою працездатного віку, не має інших дітей і непрацездатних утриманців, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться, а тому спроможний надавати дітям належну матеріальну допомогу, яку надавати добровільно відмовляється. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позов підтримали та надали суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов у частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей визнав повністю. Проти задоволення позову у частині стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, в судовому засіданні, яке відбулось 19 жовтня 2017 року, заперечив. Зокрема, пояснив, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина [PERSON], позивача у справі, оскільки на його утриманні перебуває також неповнолітня дитина іншої жінки, з якою відповідач перебуває у шлюбі на теперішній час. Крім цього, син [PERSON], позивач у справі, являється повнолітнім і може забезпечити себе самостійно. Навчання позивача сина [PERSON] на денному відділенні Державного вищого навчального закладу «Дрогобицький механіко-технологічний коледж», тим більше на платній формі навчання з відповідачем колишня дружина та син [PERSON], позивачі у справі, не погоджували. Разом з тим, у судовому засіданні, яке відбулось 27 жовтня 2017 року, відповідач, заслухавши пояснення позивача [PERSON], визнав заявлений позов повністю, в тому числі і в частині стягнення аліментів на утримування повнолітнього сина, який продовжує навчання. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до\~статті 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ч.1\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім цього, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини (ч.3 ст.61 ЦПК України) Виходячи з вимог ст. ст.\~10,\~214,\~215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи, характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Правовідносини у частині утримання неповнолітніх дітей регулюються ст. ст. 180, 181 ч. 3, 182, 183 ч. 1 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких: батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 1997 року. Відповідно до рішення Бориславського міського суду Львівської області від 24 січня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. У шлюбі народились сини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO],які проживають з позивачем [PERSON] та перебувають на її утриманні, що стверджується копіями свідоцтв про народження серії 1-СГ №156517 від 19.09.1997 р., виданого відділом РАГС м.Борислава, серії 1-СГ №252228 від 29.10.2002 р., серії 1-СГ №252227 від 29.10.2002 р., виданими відділом реєстрації актів громадянського стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області, а також довідкою від 28.09.2017 про склад сімї [PERSON], згідно з якою [PERSON], [PERSON], [PERSON], проживають разом з позивачем [PERSON] та перебувають на її утриманні. Законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ч. 8 ст. 7 СК України), а також справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ч.9 ст. 7 СК України). Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на вищенаведене, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обов'язку з утримання неповнолітніх дітей, чим порушує права позивача [PERSON] та дітей, то на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути з відповідача аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу)щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду (05 жовтня 2017 року) і до повноліття дітей. Такий розмір стягування аліментів не суперечитиме інтересам дітей та відповідача. Суд вважає, що визнання відповідачем позову у частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позовних вимог і приходить до висновку про задоволення позову у цій частині. З приводу позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд прийшов до наступного висновку. Як зазначено вище, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками позивача [PERSON], [INFO], позивача у справі. На час розгляду справи у суді, позивач [PERSON] являється повнолітнім, проживає разом з позивачем [PERSON], навчається на четвертому курсі денного відділення Державного вищого навчального закладу «Дрогобицький механіко-технологічний коледж», форма навчання - платна (контракт). Вартість навчання згідно з контрактом від 01 вересня 2015 року становить 18750 гривень за весь період навчання, що підтверджується довідкою про склад сімї позивача [PERSON], довідкою Державного вищого навчального закладу «Дрогобицький механіко-технологічний коледж» від 18 вересня 2017 року. Позивач [PERSON] продовжує навчання на денному відділенні вищого навчального закладу і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Мати [PERSON] позивач [PERSON] працює, проте на її утриманні перебувають також двоє неповнолітніх дітей, останній важко самостійно утримувати сина, який навчається і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Згідно зі ст. 199 СК України: якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Суд вважає, що відповідач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, оскільки відповідач працює помічником бурильника в Нафтогазовидобувному управлінні «Бориславнафтогаз» публічного акціонерного товариства «Укрнафта», отримує стабільний дохід, що не заперечується останнім. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача, що на утриманні останнього перебуває також інша неповнолітня дитина жінки, з якою відповідач перебуває у шлюбі на даний час, як підставу для відмови у позові у частині стягнення аліментів на сина, який продовжує навчання, з наступних підстав. Дійсно відповідач з 2014 року перебуває у шлюбі з [PERSON], яка є матірю неповнолітнього [PERSON], [INFO], батьком якого є [PERSON]. Разом з тим, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження обставин, що батько неповнолітнього [PERSON] не утримує останнього, а також те саме відповідач утримує неповнолітнього сина теперішньої дружини відповідача. Суд не приймає до уваги представлені відповідачем витяги щодо руху коштів з його зарплатної картки, за вересень та жовтень 2017 року, з яких, зокрема, вбачається переказ коштів на імя [PERSON], оскільки зазначені витяги не являються належним доказом щодо предмету доказування, а саме утримування відповідачем своїх дітей; відсутні призначення платежу, на утримання скількох дітей призначений платіж і т.д. Враховуючи із вищенаведеного, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача [PERSON] про стягнення аліментів, стягнувши аліменти з відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 його заробітку щомісячно на утримання сина [PERSON], який продовжує навчання, але не більше, як до досягнення ним двадцяти трьох років. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дітей допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, необхідно стягнути з відповідача в дохід держави 1280 гривень 00 копійок, по 640 гривень 00 копійок відповідно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved