Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у кристуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Посилається на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22.04.2019. У вказаному будинку зареєстровані бабка [PERSON] , тітка [PERSON] , двоюрідний брат [PERSON] , а проживають, але не зареєстровані вона- [PERSON] , її син- [PERSON] та чоловік [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу у вказаному будинку не проживають. Реєстрація відповідачів у її власному будинку перешкоджає користуватися, розпоряджатися своїм майном, саме тому, просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим будинком, що розташований в [ADDRESS] . Позивачка та представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю, просили його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином - судовими повістками, однак до суду повернулися конверти, з відміткою Укрпошти про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Оскільки відповідно до приписів ч.8 ст.128, ч.2 ст.130\~ЦПК\~України відповідачі вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про розгляд справи у їх відсутності та відзиву на позов від нього також не надходило, а тому справу, зі згоди позивачки та її представника розглянуто в порядку заочного розгляду та ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі Договору дарування від 22.04.2019 серії ННТ № 653400, який посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Бурдейним Ю.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1037 (а.с. 11-13) належить житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] . Згідно довідки Горішньошеровецької сільської ради №644 від 11.03.2021 в будинку, що розташований в [ADDRESS] , який на праві власності належить [PERSON] зареєстровані: бабка- [PERSON] , тітка [PERSON] , двоюрідний брат [PERSON] (а.с.15). Із акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 11.03.2021 вбачається, що [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] проживають в [ADDRESS] , однак без реєстрації. Крім того вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] , але не проживають . В даний час останній перебувають за кордоном (а.с.14). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідачка [PERSON] більше 15 років проживає за кордоном, а [PERSON] за кордоном біля двох років. Крім того [PERSON] має будинок, який розташований в [ADDRESS] , в якому він проживав до виїзду за кордон. В будинку позивачки відповідачі не проживають протягом тривалого часу. На сьогоднішній день позивачка [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів [PERSON] , [PERSON] у її житловому будинку, що по [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, то обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивачки про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved