Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд на кордон неповнолітніх дітей без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 25.10.1997 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя, яке набрало законної сили 30.12.2009 року . Від шлюбу з відповідачем вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] Іакова Павловича, [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. З часу припинення шлюбних відносин, відповідач участі у виховані та догляді дітей не приймає , розвитком дітей не цікавиться і останнім часом, з кінця 2014 року та по теперішній день, взагалі не спілкується з дітьми, оскільки більшість часу перебуває в іншій державі, де працює і не підтримує з дітьми зв»язок ні в телефонному ні в поштовому режимі, не повідомив своє точне місцезнаходження. Вважає, що такою своєю поведінкою, відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійснені заходів, спрямованих на покращення здоров»я дітей, їх фізичного, духовного та морального розвитку. Така позиція байдужості батька шкодить інтересам дітей, порушує їх право на повний та гармонійний розвиток та вказує на зловживання своїми батьківськими обовязками, при цьому самостійно він не докладає зусиль для оздоровлення дітей. Отже, звернутися до відповідача вона не має змоги, оскільки жодного зв»язку з ним ні вона особисто, ні діти не мають. З цієї причини неможливо без згоди батька оформити проїзний документ дітей. Зокрема, за таких умов вона позбавлена у передбаченому законодавством України порядку отримати дозвіл на виїзд їх дітей разом з нею для відпочинку та оздоровлення за кордон. Більш того, відповідно до медичної документації діти часто хворіють на хронічні простудні захворювання та потребують оздоровлення та санаторно-курортного лікування в більш сприятливій кліматичній зоні. Станом на сьогодні у неї є матеріальна можливість оздоровити дітей і вона має намір разом з дітьми періодично відвідувати курорти та відпочивати. Більш того, діти, відповідно до довідок, які надаються до позову, відвідують спортивні секції, беруть участь у спортивних змаганнях і наразі виникає потреба приймати участь і в змаганнях в інших країнах. Відповідно до ч.7 ст.7, ч.2 ст. 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду, та відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31 березня 1995 року, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити її позовні вимоги , надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] за межі України до країн Єгипту, Туреччини, Болгарії, Греції, Ізраїлю, Польщі з 15 липня 2015 року по 15 липня 2018 року без дозволу(згоди) батька дітей [PERSON] та дозволити їй або її офіційному представнику, без згоди батька [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітніх дітей за межі України до країн Єгипту, Туреччини, Болгарії, Греції, Ізраїлю, Польщі з 15 липня 2015 року по 15 липня 2018 року включно. Допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та договору, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі та також просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Про день та час розгляду справи відповідач [PERSON] Г.К. був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, звязку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивачка та її представник не заперечували. Представник 3-ої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням справи розглянути без участі їх представника. Рішення просять прийняти на розсуд суду, з урахуванням інтересів дітей. Суд, заслухавши пояснення позивачки [PERSON], представника позивача [PERSON] дослідивши матеріали справи і надані докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2009 року було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 30.12.2009 року(а.с.4). На підставі зазначеного рішення суду позивачка16.05.2015 року отримала свідоцтво про розірвання шлюбу(а.с.8). Відповідно до свідоцтв про народження серії I-ЖС № 038865 та серії I-ЖС № 030309 [PERSON] народився 26.09.1999 року , [PERSON] народився 04.09.2001 року і їх батьками зазначені: батько [PERSON], мати [PERSON](а.с.5,6). Отже, [PERSON] досяг віку 15 років і є неповнолітньою особою, [PERSON] досяг віку 13 років і є малолітньою особою, в розумінні частини 2 статті 6 СК України. Неповнолітні діти після розірвання шлюбу проживають разом з позивачкою [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання від 26.05.2015 року, виданою ТОВ «Житлосервіс «Рассвет»(а.с.7). З довідок наданих медичними закладами вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] перебувають на диспансерному обліку у педіатра, як діти, які часто хворіють(а.с.9). Відповідно до довідок виданих громадською організацією «Федерація бразильського джиу джитсу Запорізької області» [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є членами зазначеної громадської організації з 15 березня 2014 року по теперішній час(а.с.10,11). Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України визначена рівність прав і обовязків батьків відносно дитини та зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Частиною 3 ст. 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків(усиновлювачів), піклувальника та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57, за наступними змінами та доповненнями. Відповідно до п.3 зазначених Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків(усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, п. 4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» передбачено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу на підставі рішення суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи наведене, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з»ясуванням питання про державу прямування та відповідного часового проміжку перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду, що не було дотримано позивачкою при звернені до суду з позовною заявою, оскільки позивачка [PERSON] просила суд надати дозвіл фактично на багаторазові короткочасні виїзди за кордон неповнолітнім [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] без дозволу(згоди) батька дітей [PERSON] на строк 3 роки з 15 липня 2015 року по 15 липня 2018 року до країн Єгипту, Туреччини, Болгарії, Греції, Ізраїлю, Польщі без зазначення відповідного конкретного часового проміжку перебування дітей у відповідній державі, строку та мети виїзду. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд приходить до переконання, що надання дозволу на багаторазові короткочасні виїзди неповнолітніх дітей без дозволу та згоди батька строком на 3 роки до 6 країн, тобто багаторазове вивезення дітей за кордон без надання згоди батька, та надання дозволу на майбутнє на виїзд дітей за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування, суперечить положенням чинного законодавства та чинним законодавством не передбачено. Разом з тим, суд враховує, що на теперішній час у позивачки є в наявності нотаріально посвідчена заява(згода) відповідача [PERSON], оригінал якої був наданий для огляду в судовому засіданні, відповідно до якої відповідач надав згоду на тимчасовий виїзд його малолітнього сина [PERSON], [INFO] та його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] за кордон у період з 10 вересня 2014 року по 10 вересня 2015 року у супроводі матері [PERSON], тобто строк дії цієї нотаріально посвідченої згоди ще не закінчився, а також стосується періоду у який розглядається спір і є чинною по 10 вересня 2015 року. На підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що при наявності у позивачки нотаріально посвідченої заяви(згоди) батька дітей на виїзд дітей за кордон, строк якої до теперішнього часу ще не сплинув, є підставою для відмови у задоволенні її позовних вимог як в частині надання їй дозволу на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] за межі України до країн Єгипту, Туреччини, Болгарії, Греції, Ізраїлю, Польщі з 15 липня 2015 року по 15 липня 2018 року без дозволу(згоди) батька дітей [PERSON], так і в частині дозволу їй або її офіційному представнику, без згоди батька [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітніх дітей за межі України до країн Єгипту, Туреччини, Болгарії, Греції, Ізраїлю, Польщі з 15 липня 2015 року по 15 липня 2018 року включно.

Outcome: dismissed