Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

позивачі просять суд визнати за ними: [PERSON] та [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 50,6 кв. м., житловою площею 25,9 кв.м., інвентаризаційна вартість квартири 30 157 грн., за набувальною давністю по одній другій її частини за кожним з позивачів, посилаючись на те, що вони, [PERSON] і [PERSON], сім'єю проживають у квартирі у будинку, що знаходиться [ADDRESS] з 2004 року по даний час. Відповідно до акту депутата Кагарлицької міської Ради у вищевказаній квартирі по [ADDRESS] вони проживають вже більше, ніж десять років. Вони сплачують комунальні платежі за квартиру (електроенергію), разом обробляють земельну ділянку біля будинку. На сьогоднішній день вони як позивачі, продовжують проживати у вказаній квартирі. Добросовісно та безперервно володіють та відкрито користуються даним нерухомим майном, доглядають за будинком, постійно роблять в ньому поточний та капітальний ремонт, оскільки з 2004 року фактично проживають у м. Кагарлику. Обставини щодо проживання та користування квартирою більше 10 років підтверджується актом депутата Кагарлицької міської Ради. Також, вказані обставини можуть підтвердити свідки: [PERSON] прож .[ADDRESS] та [PERSON]. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно не має. Вони неодноразово звертались до Кагарлицької міської Ради з метою вирішення питання про передачу їм у власність квартири, якою вони користуються та в якій проживають на даний час. Проте, Кагарлицька міська рада відмовляла їм, мотивуючи це тим, що житлові будинки по [ADDRESS] не знаходяться на балансі міської Ради. Згідно ч. 1 ст 344 Цивільного Кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже, оскільки вони протягом більше десяти років відкрито, безперервно володіють квартирою, за ними може бути визнано право власності на квартиру за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного Кодексу України. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно(набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема,таке: володіння є добросовісним,якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визначається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визначається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володінням сигнувальним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Згідно п.13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю,то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п.14 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Позивачі в судове засідання не з'явилися, подавши до суду заяви, в яких просять судове засідання проводити у їхню відсутність. Позовні вимоги свої підтримують та просять суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву про визнання позову, в якій зазначає наступне. Кагарлицька міська рада Київської області визнає той факт, що позивачі проживають протягом довгого часу в [ADDRESS] а тому вважає їх такими, які безперешкодно, безперервно та добросовісно володіють вищевказаним майном згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України. Це майно дійсно є безхазяйним, однак відповідач не має на меті оформляти на нього право власності та висиляти позивачів. Враховуючи вищевикладене Кагарлицька міська рада повністю визнає позовні вимоги позивачів і не заперечують проти ухвалення судом рішення про задоволення їхнього позову. Представник третьої особи в особі Державна реєстраційна служба Кагарлицького районного управління юстиції Київської області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, а тому суд вважає ухвалити рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 7 лютого 2014 року, ст. 41 Конституції України та ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків встановлених Конституцією та Законом. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний дотримуватися моральних засад суспільства. Відповідно по Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 7 лютого 2014 року при вирішенні спорів пов'язаних із набувальною давністю, суди повинні з'ясувати добросовісність володінні майном. Також зазначено, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Для вирішення спору має значення добросовісність саме на момент передачі позивачу майна, який як незаконний володілець протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що він отримав це майно з підстав, достатніх, щоб мати право власності на нього. Позивачі [PERSON] та [PERSON], разом проживають в квартирі у будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з 2004 року по даний час. Відповідно до акту депутата Кагарлицької міської Ради у вищевказаній квартирі по [ADDRESS] позивачі проживає вже більше, ніж десять років. Позивачі сплачує комунальні платежі за квартиру, зокрема, за електроенергію, разом обробляють земельну ділянку біля будинку. На сьогоднішній день позивачі продовжують проживати у вказаній квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно за набувальною давністю. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст.174 ЦПК України відповідач має право визнати позов протягом усього часу судового розгляду справи, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладене в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. У разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вказані обставини, та той факт, що позивачі постійно проживають у вказаній квартирі більше десяти років, квартира не перебуває у комунальній чи приватній власності інших осіб, і визнання позову представником відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved