Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовними вимогами до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації договору оренди. Позов обґрунтовано тим, що земельна ділянка №273 кадастровий номер 3520886000:02:000:0273 площею 17,41 га, розташована на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, яка належить [PERSON] станом на цей час перебуває в оренді на підставі договору оренди укладеному [PERSON] та [PERSON] 14.04.2010 року та який до цього часу не розірваний та не припинений. Після смерті [PERSON], який був орендарем земельної ділянки, [PERSON] та [PERSON] успадкували всі права та обовязки, які належали йому на час його смерті про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом. Позивачі не відмовлялись від права оренди та після смерті спадкодавця, на протязі 2014 року та з початку 2015 року обробляли земельну ділянку, користуючись правами орендаря. [PERSON] звертався з позовом про визнання договору оренди укладеного між з [PERSON] 14.10.2010 року припиненим, але даний позов був залишений без розгляду, а тому оскільки на даний час договір оренди між [PERSON] та [PERSON] є діючим, то договір оренди, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] є незаконним та суперечить вимогам законодавства, що і змусило позивача звернутися до суду з даною позовною вимогою про визнання договору недійсним. Оскільки державним реєстратором було зареєстровано новий договір оренди землі між [PERSON] та [PERSON] 27.04.2015 року, на підставі якого [PERSON] незаконно розпочав користуватись спірною земельною ділянкою. Позивач вважає таку реєстрацію незаконною, оскільки договір оренди від 14.04.2010 року припинений не був, тому державний реєстратор має скасувати реєстрацію договору від 30.04.2015 року. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов підтримав в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та попросив суд задовольнити його повністю. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] позов не визнав, та пояснив, що позов задоволенню не підлягає за своєю безпідставністю, оскільки договір оренди землі від 14.04.2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] був припинений державним реєстратором [PERSON] року. На підставі чого державним реєстратором [PERSON] 28.04.2015 року було зареєстровано договір оренди землі між [PERSON] та [PERSON] з приводу спірної ділянки. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а відтак договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Статею 1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та іншої діяльності. Зобов'язання орендодавця і орендаря земельної ділянки виникають на підставі укладеного договору оренди землі. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч. 2 ст. 15 цього Закону). На підставі статті 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на вересень 2010 року) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Договір оренди землі може бути припинений також шляхом його розірвання у випадках передбачених статею 32 Закону України «Про оренду землі». Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону України обовязковій державній реєстрації підлягає право оренди земельної ділянки. Судом встановлено, що між орендодавцем [PERSON] та орендарем фізичною особою-підприємцем «Карбан Сергієм Олексанровичем» укладено договір оренди землі від 14 квітня 2010 року, що зареєстрований у Бобринецькому районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 08 жовтня 2010 року, за предметом якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 17,41 га. 10.12.2013 року помер орендар [PERSON], і після його смерті спадщину прийняли [PERSON] та [PERSON] позивачі у справі, що не заперечується стороною відповідачів. Як вбачається із копії реєстраційної справи на земельну ділянку 3520886000:02:000:0273, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Бобринецький район, Павлогірківська сільська рада, (а.с. 49,50) право орендара [PERSON] припинено державним реєстратором [PERSON] 22.04.2015 року, підстава припинення свідоцтво про смерть, №32, виданий 11.12.2013 року відділом ДРАЦС Новоукраїнського РУЮ Кіровоградської області. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державний реєстратор має відмовити у державній реєстрації права (права оренди), якщо таке право вже зареєстроване. Проте, як вбачається з матеріалів справи, державним реєстратором [PERSON] було проведено державну реєстрацію та припинено договір оренди землі, укладений між [PERSON] та орендарем фізичною особою-підприємцем «Карбан Сергієм Олександровичем» від 14 квітня 2010 року, що зареєстрований у Бобринецькому районному відділі Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 08 жовтня 2010 року, щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою Кіровоградська область, Бобринецький район, с. Павлогірківка, кадастровий номер 3520886000:02:000:0273. Дане рішення державного реєстратора [PERSON] про припинення права договору оренеди землі не оскаржувалось. Згідно договору оренди земельної ділянки (а.р.с. 55-56) від 27.04.2015 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, площею 17,4099 га, що розташована за адресою Кіровоградська область, Бобринецький район, с. Павлогірківка, кадастровий номер 3520886000:02:000:0273. Згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.04.2015 року, державним реєстратором [PERSON] проведено реєстрацію права оренди земельної ділянки, що розташована за адресою Кіровоградська область, Бобринецький район, с. Павлогірківка, кадастровий номер 3520886000:02:000:0273, за [PERSON]. Договір оренди землі може бути визнаний недійсним в судовому порядку з підстав вказаних в статті 15 Закону України «Про оренду землі», а також з підстав зазначених в Цивільному кодексі України. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Цивільний кодекс не містить застережень, що позивачем може бути лише сторона в правочині. Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Отже, підстави зазначені позивачем, як на підтвердження своїх вимог не знайшли свого підтвердження в ході слухання справи. Обставини зазначені позивачем, а саме те, що є діючий нерозірваний договір оренди укладений між [PERSON] та [PERSON] спростовуються матеріалами реєстраційної справи, з якої вбачається, що державним реєстратором [PERSON] було припинено договір оренди земельної ділянки від 14.04.2010 року, дане рішення державного реєстратора не оскаржувалось, на підставі чого державним реєстратором [PERSON] було зареєстровано право оренди спірної земельної ділянки між відповідачами по справі. Посилання сторони позивача, що рішення державного реєстратора [PERSON] підлягає скасуванню, оскільки державний реєстратор взяла до уваги обставини встановлені рішенням Бобринецького районного суду від 26.09.2014 року, яким відмовлено в задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору оренди землі, укладеного 14.04.2010 року, також не знайшло своє підтвердження, оскільки з реєстраційної справи вбачається, що дане рішення було надане відповідачем [PERSON] при реєстрації припинення договору оренди землі від 14.04.2010 року, яка була здійснена державним реєстратором [PERSON], а тому посилання позивачів не заслуговують на увагу, та не можуть бути підставою для скасування реєстрації договору оренди землі, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №21038974 від 30.04.2015 року.

Outcome: dismissed