Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнень, просять усунути перешкоди в користуванні власністю, визнавши відповідача таким, що втратив право користування квартирою №142 в будинку №121 по вул. Плеханівській в м. Харкові. В обґрунтування позову посилається на те, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації житлового фонду ДП «Завод імені [PERSON]» від 22.09.2005 року. В квартирі разом з позивача зареєстрований та не проживає колишній чоловік [PERSON] [PERSON] З 2005 року позивачам не відомо місцезнаходження відповідача, його речей в квартирі не має, комунальні платежі він не сплачує, жодних витрат по утриманню квартири та ремонту не здійснює. Позивачі не можуть володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою належним чином. Тому вимушені звернутись до суду з даним позовом. \~В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали та не заперечували проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON]Ю в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився. До суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю, при винесенні рішення покладаються на повне та всебічне дослідження матеріалів справи та законні висновки суду. \~ Зі згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, вислухавши позивачів та дослідивши матеріали справи, надані докази приходить до наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.09.2005 року органу приватизації житлового фонду ДП «Завод імені [PERSON]», квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). З відповіді на запит вбачається, що за спірною адресою проживає [PERSON] та [PERSON]. Під час бесіди з мешканцями квартир буд. 121 по вул. Плеханівській в м. Харкові за спірною адресою [PERSON] мешкає, однак відповідач протягом тривалого часу там не проживає (а.с.8). Відповідно до довідки дільниці №5 КП «Жилкомсервіс» від 29.05.2015 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] (а.с.9). Заочним рішенням від 22.10.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Відповідач по справі тривалий час не проживає у вказаній квартирі, його речей в квартирі не має, комунальні платежі він не сплачує, жодних витрат по утриманню квартири та ремонту не здійснює. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Законом України «Про свободу пересування і вільне обрання місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація провадиться за місцем постійного чи тимчасового перебування громадян. У разі зміни місця перебування Законом передбачено зняття з реєстрації за місцем проживання. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні, однак згідно п. 34 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116\~Житлового кодексу Української РСР. \~В зв»язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed