Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом у якому просять визнати за ними в рівних частках право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS], що належав їх матері. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що після смерті їх матері, вони, як спадкоємці за заповітом звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини у вигляді вказаного нерухомого майна. Однак, нотаріусом було відмовлено у цьому через відсутність відповідної реєстрації права власності померлої на дане спадкове майно. Позивачі в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності. Відповідач надав суду заяву який не заперечив щодо вимог позову та просив розглянути справу у відсутності його представника. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, третя особа надала заяву у якій просить провести розгляд справи у відсутності її представника. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.11.2011 року (а.с. 8). Спадкоємцями померлої за заповітом є її діти - позивачі, що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 27.08.1964 року і серії [NUMBER] від 02.08.1953 року (а.с. 10, 11). Позивачі звернулися до нотаріуса з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлої матері. Постановою нотаріуса Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області Остранициної О.Б. від 22.09.2018 року № 1237/02-31, позивачам, відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS], оскльки спадкоємцями не подано документів необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с. 13). Норми статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обов'язковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно та земельні ділянки. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як вбачається із досліджених судом матеріалів технічного паспорту на спадковий житловий будинок, його було побудовано у 1960 році (а.с. 14 - 15). Тобто, на момент виникнення у померлої [PERSON] прав на спірне нерухоме майно - 1960 рік, діяв Цивільний кодекс Української РСР від 16.12.1922 року, положення якого не передбачали обов'язкової реєстрації прав на нерухоме майно. Отже, суд приходить до висновку, що права [PERSON] на нерухоме майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] - були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Крім того, пункт перший Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачав, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Із змісту довідки КП Київської обласної ради «Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 11.09.2012 року № 12 встановлено, що станом на 07.09.2012 року на ім'я [PERSON] за інвентаризовано житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 38). До складу спадщини входять всі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно із частиною п'ятою статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому суд враховує, що спадкодавець не встиг оформити право власності на спадкове нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, що діяло станом на дату його смерті. Отже, та обставина, що [PERSON] за життя не встигла оформити право власності на вказаний житловий будинок належним чином не є достатньою підставою для відмови у визнанні за його спадкоємцями права власності на вказане нерухоме майно, яке залишились після смерті їх матері. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивачів щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на дане нерухоме майно в рівних частках. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved