Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення донькою повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07 серпня 2015 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб. Від даного шлюбу в них народилася донька [PERSON]. Рішенням Перечинського районного суду від 31 травня 2017 року шлюб між сторонами був розірваний, та останню залишено проживати разом з відповідачкою. Відповідач [PERSON] вже близько року не проживає разом з позивачкою та їх донькою, а також не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання малолітньої дочки. Відповідач на даний час не працює, однак періодично виконує роботи з будівництва та ремонту будинків, квартир, а також їздить на заробітки за кордон від чого має мінливий, нерегулярний дохід. За таких обставин просить позов задовольнити та стягнути аліменти в твердій грошовій сумі. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, при цьому змінила позовні вимоги, а саме просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в сумі 1000 грн. щомісячно і до досягнення донькою повноліття. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, змінені позовні вимоги позивачки визнав та не заперечив проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з [PERSON] перебували у шлюбі, від якого у них народилася одна дитина, а саме донька [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-ФМ №317690, видане виконкомом Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис №03. Також встановлено, що відповідач [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а саме не бажає добровільно брати участь в утриманні дитини, разом з нею не проживає та взагалі не надає належної матеріальної допомоги на її утримання. Згідно принципу №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники зобовязуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обовязки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Згідно ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини... Ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.8 Закону України Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 даного Закону виховання в сімї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Отже, аналізуючи зазначені норми Закону, суд приходить до висновку, що обовязок виховувати, навчати, розвивати та утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. З урахуванням того, що відповідач належним чином не виконує обовязок щодо утримання своєї малолітньої дитини, а тому суд приходить до висновку, що з нього слід стягнути аліменти на її утримання. Вирішуючи питання про спосіб виконання батьком [PERSON] обов'язку щодо утримування своєї малолітньої дитини, то суд приходить до такого. Виходячи із змісту ч.3 ст.181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує, наявність обставин, передбачених ст.182 СК України, а саме те, що у відповідача відсутні інші діти, непрацездатні члени сімї, яких він зобов`язаний утримувати, стан здоров`я дитини та платника аліментів є задовільними, а тому суд приходить до висновку, що з [PERSON] на утримання дитини необхідно стягувати аліменти у розмірі 1000 (однієї тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня предявлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням того, що згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, та того, що позовна заява подана 07 грудня 2017 року, тому суд вважає, що саме з цього часу повинно бути присуджено стягнення аліментів з відповідача на дитину. В силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Також, з відповідача підлягає стягненню і судовий збір, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved