Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до [PERSON] про вселення, у якому просили усунути їм перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], які чинить відповідач, шляхом вселення їх у квартиру та зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні квартирою та надати їм ключі від квартири. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі зазначали, що їм належить на праві власності по 1/3 частини квартири [ADDRESS] згідно свідоцтв про право на спадщину за законом. Сторони не можуть досягнути згоди щодо спільного користування спірною квартирою, так як відповідач не пускає позивачів до квартири та відмовляється надати їм ключі. Оскільки позивачі не можуть в повній мірі реалізувати своє право власників, вони змушені звернутися з позовом до суду. Ухвалою суду від 11 серпня 2015 року у якості співвідповідача у справі залучено [PERSON] Під час розгляду справи позивачі уточнили позовні вимоги, просили їм усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], які чинять відповідачі [PERSON] та [PERSON], шляхом вселення їх у квартиру та зобов'язати відповідачів не чинити їм перешкод у користуванні квартирою і надати їм ключі від квартири. Позивач [PERSON], яка є також представником позивача [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, а розгляд справи проводити за відсутності [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] не зможе проживати у одній квартирі із позивачами. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що згідно з даними свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 червня 2008 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 17 липня 2008 року, [PERSON] належить на праві приватної власності 1/3 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 червня 2008 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 05 грудня 2008 року, [PERSON] належить на праві приватної власності 1/3 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно з даними договору довічного утримання від 12 травня 2009 року [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П'ятою Київською державною нотаріальною конторою 03 червня 2008 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 18 червня 2008 року, 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 86). Відповідно до даних реєстраційного посвідчення виданого 09 червня 2009 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, 1/3 частина квартири [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] (а.с.87). Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст.ст. 356, 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. За нормою ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів про вселення їх в квартиру [ADDRESS], є тим допустимим та законним способом захисту порушених прав та інтересів, та усунення відповідачами перешкод у користуванні майном, які полягають в обмеженні останніми прав позивачів до доступу та користування належними їм на праві власності частинами квартири. Що стосується вимоги позивачів про зобов'язання відповідачів не чинити їм перешкод у користуванні квартирою та надати їм ключі від квартири, то вони задоволенню не підлягають, оскільки заявлені на майбутнє, а не у зв'язку з порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів позивачів, та є безпідставними. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача [PERSON], яка оплатила судовий збір при поданні позову до суду, підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial