Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.09.2018 уклала шлюб з відповідачем, що був зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2290. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата любові один до одного та різні погляди на сімейне життя і виконання подружніх обов`язків. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Шлюб існує лише формально. Відновлювати шлюбні відносини позивачка не бажає. Збереження шлюбу суперечить її інтересам та є перешкодою у реалізації її прав. Спору щодо місця проживання дитини немає. Посилаючись на викладені обставини, позивачка просить суд розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем, після його розірвання залишити малолітню дитину проживати разом з нею та стягнути на її користь понесені судові витрати. Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 15.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства (а.с.35). У позовних вимогах просила проводити розгляд справи без її участі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.2 на звороті). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства (а.с.36). 01.07.2021 до початку розгляду справи від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає про критичний рівень виниклої неприязні між позивачкою та ним, що дійсно унеможливлює збереження сім`ї. Проти позову не заперечує та просить розглянути справу у його відсутності (а.с.37). Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено право позивача відмовитися від позову, а відповідача - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, приходить до висновку про наявність підстав для повного задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 01.09.2018 позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Дніпровському районному у місті Києві відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2290, що вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] (а.с.3). Від спільного проживання сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Кислівської сільської ради Таращанського району Київської області 21.11.2019 (а.с.4). Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись. Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що спільне життя позивачки з відповідачем не склалося та припинено. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, заяву про відновлення їй дошлюбного прізвища до суду не подавала, а тому суд вважає за можливе залишити їй прізвище - « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, суд вирішує питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Оскільки матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, відповідач позов визнав і не висловлював заперечень щодо залишення малолітньої дочки з матір`ю, - суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , проживати разом із матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 161 СК України суд роз`яснює, що за наявності спору щодо того з ким із батьків буде проживати малолітня дитина, - даний спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 /провадження № 61-14859св19/. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачці з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору у розмірі 454,00 грн. Решта судових витрат у розмірі 454,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Враховуючи наведене та

Outcome: approved