Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», публічного акціонерного товариства «Укртелеком» моральної шкоди у зв'язку із смертю особи внаслідок злочину. В уточненому позові позивач [PERSON] просить стягнути з першого відповідача на свою користь 19431 грн. витрат з поховання та встановлення надгробного пам'ятнику померлій [PERSON], обидва позивача просять про стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь кожного з них по 7308 грн. у відшкодування моральної шкоди, зумовленої смертю матері [PERSON], а також про стягнення з публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на користь позивачів по 25000 грн. моральної шкоди (позов на а. с. 76-78). Ухвалою суду позови до приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», публічного акціонерного товариства «Укртелеком» роз'єднані в окремі провадження (а. с. 106). 4 березня 2015 року судом визнано мирову угоду між позивачами і публічним акціонерним товариством «Укртелеком» (а. с. 107-108). В судовому засіданні 20 квітня 2015 року вимоги позивача про стягнення витрат, пов'язаних з похованням та встановленням пам'ятника, на підставі заяви позивача залишені без розгляду (а. с. 127, 130). В обґрунтування позову про стягнення зі страховика моральної шкоди в судовому засіданні позивачі пояснили, що зазначений ними розмір моральної шкоди обчислений шляхом ділення на два, відповідно до кількості позивачів, суми, кратної дванадцяти мінімальним заробітним платам ((1218 грн. х 12 місяців): 2) у відповідності до положень ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Представник позивачів підтримала вимоги своїх довірителів. Просить про ухвалення рішення на їхню користь. Представник відповідача до суду не з'явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про вирішення спору у його відсутність, а також письмові заперечення проти позову. За згаданих обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України знаходить за можливе проведення судового розгляду без участі представника відповідача. З письмових заперечень страхової компанії випливає, що у відповідності до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на момент укладення договору цивільно-правової відповідальності [PERSON] № АВ/9326651 від 19.10.2012 року, у відшкодування моральної шкоди страховик виплачує не більше п'яти відсотків ліміту відповідальності, встановленого пунктом 9.3 Закону у розмірі 51000 гр. на кожного потерпілого, різницю ж має сплачувати особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, розмір відшкодування, що припадає на кожного потерпілого, не може перевищувати 2550 грн. Вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася о 18 годині 20 хвилин 24 липня 2013 року на нерегульованому пішохідному переході в районі будинку № 70 по вул. Юності в м. Запоріжжі, пішохід [PERSON] отримала смертельні тілесні ушкодження від наїзду транспортного засобу «ЗАЗ 1101», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Зазначена подія сталася через недотримання водієм [PERSON] правил безпеки дорожнього руху. За вчинення кримінально караного діяння, яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, [PERSON] засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 листопада 2013 року, який набрав законної сили (а. с. 10-11) Цивільно-правова відповідальність винуватої в скоєнні ДТП особи застрахована на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності АВ/9326651 від 19.10.2012 року (а. с. 12 , 13). Із преамбули Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випливає, що він регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відповідно до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, в силу ст. 6 зазначеного закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та (або) майну потерпілого. В силу ст. 27 зазначеного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно із ст. 1200 ЦК України уразі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. З наведених положень цивільного законодавства і статті Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на яку посилаються позивачі, пред'являючи вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі дванадцяти законодавчо встановлених мінімальних заробітних плат, випливає, що коло осіб, які вправі претендувати на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із смертю потерпілого в зазначеному розмірі, становлять непрацездатні та працездатні утриманці покійного. Пред'являючи вимоги про стягнення моральної шкоди у відповідності до ст. 27 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачі, очевидно, виходили з права на ці вимоги, яке надане дітям загиблого, враховуючи те, що вони є синами померлої [PERSON] Між тим в силу закону правовим статусом дитини наділена фізична особа до досягнення нею вісімнадцяти років, а це означає, що в правовому сенсі поняття дитина і повнолітні сини не є тотожними. Вирішуючи позов на користь осіб, які його пред'явили, частково, суд погоджується з наведеними в письмових запереченнях страховика доводами про те, що статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка діяла на момент укладення з винною у спричиненні смерті особою договору про страхування його цивільно-правової відповідальності, передбачено відшкодування моральної шкоди у відповідності до п. п. 1, 2 ст. 23 ЦК України у розмірі не більш ніж п'ять відсотків ліміту відповідальності страховика, встановленого статтею 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки стаття 9 (пункт 9.3) Закону в редакції, чинній на час укладення договору, передбачала обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, у розмірі 51000 грн. на одного потерпілого, обчислена таким чином у відповідності до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сума страхового відшкодування становить 2550 грн., що припадає на кожного з потерпілих (51000 грн. : 100 % х 5 %). Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача у дохід держави підлягає і судовий збір, пільги щодо сплати якого мають позивачі, у розмірі, пропорційному розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial