Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернувшись до суду із даним позовом, просить позбавити відповідачів [PERSON] і [PERSON] батьківських прав відносно їх дитини [PERSON], [INFO], та стягнути із відповідачів на користь осіб, яким буде передана дитина, аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідачів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що 30 грудня 2011 року її дочка [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів громадянського стану Богуславського районного управління юстиції у Київській області був складений актовий запис №204. Від цього шлюбу [INFO] у відповідачів народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Малолітня [PERSON] є її внучкою і з дня народження проживає разом з нею (позивачкою) та її чоловіком [PERSON] Вони, як дід та баба, постійно піклуються про внучку, виховують її, матеріально забезпечують, в разі захворювання забезпечують необхідним лікуванням. Відповідачі з часу народження дитини і по теперішній час не проявляють турботи до дочки, не займаються вихованням та утриманням своєї дитини, місце перебування матері дитини невідоме. Як наслідок, внучка почала називати її «мамою». Посилаючись на положення ст.ст. 164, 166 СК України позивачка просить задовольнити даний позов. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, обгрунтувавши свої вимоги вищенаведеними фактами та доказами. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив суду, що після народження дитини він декілька місяців проживав однією сім'єю з дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON]. Потім він став проживати окремо від сім'ї, періодично спілкувався з дитиною та в разі необхідності надавав допомогу. Вимоги про стягнення аліментів дружина до нього не ставила. Також відповідач зазначив, що має достатнє матеріальне забезпечення та умови для належного утримання і виховання своєї дочки [PERSON]. Він бажає приймати участь у вихованні дитини і запевнює суд, що буде належним чином виконувати свої батьківські обов'язки по утриманню і вихованню дочки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася і не повідомила суд про причини неявки, хоч належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити вимоги позивачки, а також зазначив, що відповідачі залишили дитину в його сім'ї і на даний час вихованням, матеріальним забезпеченням дитини, її лікуванням займається він разом із своєю дружиною [PERSON] Відповідач [PERSON] після народження дитини залишив сім'ю, матеріально дочку не підтримує та не приймає участі в її вихованні Їх дочка [PERSON] з кінця червня 2014 року поїхала в м. Київ влаштовуватись на роботу, після чого додому не з'являється і не бажає спілкуватись по телефону. Прокурор Сєдов В.О. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] щодо малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Щодо вимог про позбавлення батьківських прав батька дитини [PERSON] прокурор висловив думку, що відсутні достатні підстави для задоволення позову в цій частині, а тому просив відмовити позичці в задоволенні цих вимог. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Богуславської районної державної адміністрації, [PERSON] в судовому засіданні висловив думку, що позивачка не довела достатніми доказами необхідність прийняття рішення про позбавлення батьківських прав відповідачів щодо їх дочки [PERSON]. Зокрема, відсутні документально посвідченні факти ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини та її матеріального забезпечення, а також відсутні відомості про притягнення батьків до відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини. Незважаючи на це, представник третьої особи просив врахувати висновок органу опіки та піклування від 01.12.2014 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] і [PERSON] відносно їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників розгляду справи, пояснення свідків, та дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO], являються [PERSON] і [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] виданого 17.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції у Київській області. Позивачка [PERSON] і третя особа [PERSON] являються бабою та дідом малолітньої [PERSON], оскільки являються батьками матері дитини [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої. В судовому засіданні позивачка стверджувала, що вона разом із своїм чоловіком [PERSON] з дня народження внучки [PERSON] постійно піклуються про неї, виховують її, матеріально забезпечують, в разі захворювання забезпечують необхідним лікуванням. Відповідач [PERSON] з часу народження дитини і по теперішній час не проявляє турботи до дочки, не займається вихованням та утриманням своєї дитини. Їх дочка, мати дитини, [PERSON] з кінця червня 2014 року залишила дитину, поїхала в м. Київ влаштовуватись на роботу і з того часу додому не появляється та повністю усунулася від виховання та утримання своєї дочки. Дану обставину в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON], яка являється дочкою позивачки, та проживає спільно зі своїми батьками. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила той факт, що вихованням та утриманням малолітньої [PERSON] займається позивачка, а її дочка тривалий час не з'являється до своєї дитини. Відповідач [PERSON] заперечуючи проти позову, стверджував, що він через декілька місяців після народження дочки [PERSON] став проживати окремо від сім'ї, але періодично спілкувався з дитиною та в разі необхідності надавав допомогу. До нього не ставилися вимоги про стягнення аліментів, а також не обговорювалися умови надання матеріальної допомоги. Також відповідач зазначив, що має достатнє матеріальне забезпечення та умови для належного утримання та виховання своєї дочки [PERSON] і бажає приймати участь у вихованні дитини. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила намір свого сина приймати участь у вихованні дочки [PERSON] та її утриманні, а також зазначила, що в них є всі умови для належного проживання, утримання та виховання малолітньої дитини. Зазначений факт підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], складеним 09.10.2014 року комісією в складі представників Дибинецької сільської ради. Відповідач [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою виданою виконавчим комітетом Дибинецької сільської ради, Богуславського району, Київської області. Із інформації служби у справах дітей Богуславської РДА наданої суду 18.11.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON] дійсно звертався до служби 18.08.2014 року з приводу його участі у вихованні своєї малолітньої дочки [PERSON], [INFO], та направляв 04.10.2014 року письмову заяву з приводу роз'яснення законодавства в обставинах перешкод з боку баби дитини, [PERSON], при визначенні місця проживання дочки з ним. Відповідь заявнику надана 06.11.2014 року вих. №688. Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачка не довела достатніми доказами необхідність прийняття рішення про позбавлення батьківських прав відповідачів щодо їх дочки [PERSON]. Зокрема, відсутні документально посвідченні факти ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини та її матеріального забезпечення, а також відсутні відомості про притягнення батьків до відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язку щодо дитини. Натомість, в своєму висновку від 01.12.2014 року орган опіки і піклування Богуславської райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] і [PERSON] відносно їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Суд не погоджується з даним висновком з наступних підстав. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, або являються хронічними алкоголіками (п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України). Згідно роз'яснень, викладених в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.07 № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Пунктом 18 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України також роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. За змістом п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, коли вони свою винною поведінкою, свідомо нехтуючи своїми обов'язками та інтересами дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Оцінивши дослідженні по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачі, поклавши виховання своєї дитини на інших осіб, самоусунулися на певний час від виконання своїх батьківських обов'язків. Однак, суд також дійшов до висновку, що самоусунення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків певною мірою було викликано відсутністю домовленостей між ним та матір'ю дитини про умови участі кожного з них у вихованні дитини, її утриманні. Натомість, на даний час в судовому засіданні встановлено та підтверджено дослідженими доказами той факт, що відповідач [PERSON] бажає спілкуватися з дочкою [PERSON], приймати участь у її вихованні та піклуватися про неї. Позивачка не надала суду доказів, які б підтверджували мотиви та причину відмови її дочки [PERSON] з червня 2014 року від участі у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO]. В зв'язку з неявкою відповідачки [PERSON] в судове засідання, суд не зміг з'ясувати об'єктивну причину залишення нею своєї дитини на виховання позивачці. Також відсутні відомості про перевірку даного факту компетентними службами. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили ( ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (в редакції із змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року» 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд з урахуванням обставин справи,

Outcome: dismissed