Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом , мотивуючи тим , що їм на праві власності належить по 3/20 часток житлового будинку з надвірними спорудами, якій знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, які було видано 01 вересня 2015 року і 16 серпня 2016 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. Іншим співвласником, є відповідач [PERSON] , якій також належить 3/20 часток житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] .Сторони отримали спадщину після смерті [PERSON] , якій помер [INFO] . [PERSON] належало 9/20 часток домоволодіння по [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 26 грудня 2001 року та зареєстровано в реєстрі за № 13335. Право власності на означену частку було зареєстровано за [PERSON] під № 9569-стр .6 кн.25доп. Домоволодіння складалося з одного кам`яного будинку літ. «А» загальною площею 43,0 кв.м. та надвірних споруд: сараї - літ. «Б,В,Д», вбиральня літ. «Г», огородження № 1 -2, мостіння - І, які розташовані на земельній ділянці розміром 506 кв.м. за фактичним користуванням. Позивачі стверджують, що [PERSON] в 2004 році побудував самовільно гараж, якій визначений на схематичному плані земельної ділянки літ. «Е», розмірами 6.80x5.90 м., згідно з технічним паспортом від 16 січня 2004 р. 31 серпня 2004 року [PERSON] і іншим співвласником домоволодіння [PERSON] уклали договір користування земельною ділянкою, якій було посвідчено приватним нотаріусом ОМНО Беззубою Н.А. ,в реєстрі за № 4116, згідно до якого в користування [PERSON] перейшла земельна ділянка площею 0,0052 га , на якій розташовано гараж. Позивачі посилаються на те, що відповідач [PERSON] , самовільно провела реконструкцію гаражу, без дозволу позивачів та дозволу відповідних державних органів, під житловий будинок, якій визначений на схематичному плані земельної ділянки літ. «З», що підтверджується технічним паспортом КП «БТІ» ОМР від 21 серпня 2016 року. Позивачі вважають, що самовільно збудований гараж - це спадкове майно , тому не може належати лише відповідачу по справі [PERSON] Позивачі вважають спадковим майном - будівельні матеріали витрачені на будівництво гаражу, тому право власності на будівельні матеріли має бути визнано за всіма спадкоємцями в рівних частках. Позивачі звернулись з даним позовом до відповідачки [PERSON] , оскільки вона не визнає їх права на спадкування частини будівельних матеріалів, для захисту своїх порушених прав. Згідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 46 від 05.04.2018 року, щодо визначення вартості будівництва гаражу літ. «Е» по [ADDRESS] , вартість будівництва гаражу складає 115872 грн. (сто п`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят дві грн.) в тому числі вартість будівельних матеріалів - 83205 грн. Позивачі посилаються на правила ст.ст. 1218, 1261,1267 ЦК України щодо спадкування майна після смерті [PERSON] , та також посилаються на роз,яснення ч. 6 п. 3.2. Листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24- 753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», яким було надано роз`яснення, що при здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва (ч.І ст. 376 ЦК України) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Пунктом 7 Постанови Пленуму ВСУ від ЗО травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також було надано роз`яснення в частині того, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч1 ст. 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Позивачі в своїх позовних вимогах просять суд зобов`язати [PERSON] до первісного стану гараж, по [ADDRESS] , на земельній ділянці 0,0052 га ; визнати за позивачами право власності на 2/3 частин, в рівних частках, на будівельні матеріали, які були використані при будівництві самовільного гаражу , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , якій помер [INFO] року. Відповідачка в своєму відзиву не визнала повністю позовні вимоги, просив відмовити в їх задоволені, як необґрунтовані і надумані, які ні чим не підтверджені. В судовому засіданні позивачі та їх представник адвокат Бузова підтримали позов повністю, просив задовольнити. В судовому засіданні, відповідачка та її представник - адвокат не визнали позов повністю, просив відмовити в задоволенні. Заслухав пояснення сторін, дослідив представлені сторонами докази, що містяться в матеріалах справи, заслухав покази свідків : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили доводи відповідачки [PERSON] , суд робить висновок про відмову в задоволенні позову у зв,язку з недоведіністю , необґрунтованістю. Судом встановлено наступне. Гараж, розташований по [ADDRESS] , реконструйований в житловий будинок, який визначено на схематичному плані в технічному паспорті від 16 січня 2004 року під літ. «Е» як гараж, побудовано і реконструйовано в житловий будинок саме відповідачкою [PERSON] Позивачі не довели в судовому засіданні , що самовільно збудований гараж - житловий будинок за життя [PERSON] , в якому проживала і проживає тільки відповідачка зі своєю родиною, побудував саме [PERSON] і вони мають право на спадкове майно у вигляді будівельних матеріалів . Позивачі не представили суду будь-яких доказів в підтвердження своїх позовних вимог. Відповідачка в судовому засіданні довела, що гараж літ. «Е», визначений на схематичному плані в технічному паспорті від 16 січня 2004 року, у 2003 році побудовано саме відповідачкою [PERSON] , за її грошові кошти , який в подальшому було реконструйовано за грошові кошти відповідачки у житловий будинок літ. «З» , на схематичному плані в технічному паспорті від 21 серпня 2015 року. Це також підтверджується заявами суміжних землекористувачів: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , яки були зроблені ними, ще до звернення позивачів з даним позовом до суду та посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексеевою Оленою Володимирівною. Судом встановлено, що померлий [INFO] батько - [PERSON] , не мав жодних прав на гараж літ. «Е» відповідно і на будівельні матеріали, які були використані при його будівництві. Спірна будівля-гараж під літ. «Е» в технічному паспорті від 16 січня 2004 року, побудовано відповідачкою і за її кошти, який в подальшому було реконструйовано відповідачкою у житловий будинок літ. «З» та її грошові кошти. Таким чином, а ні гараж реконструйований в подальшому в житловий будинок, в якому проживає відповідачка, а ні використані будівельні матеріали , не входять до складу спадщини померлого [INFO] батька - [PERSON] . Крім того, земельна ділянка, на якій здійснено будівництво гаражу-будинку, належить комунальній власності, а ні сторонам, що обидві сторони не заперечують. З урахуванням встановленого, позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки вони не підтверджені жодними доказами , а вимоги щодо приведення до первісного стану гаражу літ. «Е», шляхом знесення прибудованих до гаражу приміщень, які складають самовільно побудований будинок літ. «З», є безпідставні і необґрунтованими. Правила статті 376 ЦК України встановлюють, що право звернення до суду про знесення самочинного будівництва належить органу місцевого самоврядування, тобто позивачі не є належними суб`єктами звернення даною вимогою до суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: dismissed