Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивачі звернулись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, у якому просять зняти арешт та заборону відчуження квартири [ADDRESS], який був накладений постановою державного виконавцяВДВС Ленінського району Швачко А.А. АЕ 934656 від 07.07.2004р. Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів сплати аліментів, з метою стягнення яких було накладено спірний арешт. Ленінський ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції явку свого представника у судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Позивачі є співвласниками квартири за адресою [ADDRESS], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №60801738 від 07.06.2016р. (а.с. 37-38). Згідно з цією ж Інформаційною довідкою Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна містить відомості про зареєстроване обтяження щодо вказаної квартири у вигляді арешту, накладеного постановою державного виконавцяВДВС Ленінського району Швачко А.А. АЕ 934656 від 07.07.2004р. У березні 2015 р. [PERSON] звертався до Ленінського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції з заявою про зняття зазначеного арешту, проте листом від 27.03.2015р. йому було відмовлено з посиланням на недостатність відомостей для перевірки достовірності інформації. Як встановлено судом, оскаржуваний арешт був накладений в межах виконавчого провадження з виконання рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки, що підтверджується листом Дніпропетровського обласного управління юстиції №Д-1967 від 19.07.2004р. та не заперечувалась сторонами у судовому засіданні. Водночас, листом №15168/24 від 05.09.2016р. Ленінський ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції повідомив суд, що станом на 05.09.2016р. на виконанні у відділі виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів не перебуває, а відповідно до п. 9 розд. 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008р., строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що її донька досягла повноліття у 2009 році, при цьому постанову державного виконавця про завершення виконавчого провадження відповідач не оскаржувала. Згідно з ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. З огляду на завершення виконавчого провадження, в межах якого було накладено спірний арешт, а також враховуючи, що внаслідок завершення та знищення відповідних виконавчих проваджень позивачі не можуть захистити свої порушені права в інший спосіб, крім як звернутись до суду з позовом про зняття арешту з майна, суд доходить висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову. Суд не бере до уваги посилання [PERSON] на те, що позивачем не надано доказів сплати аліментів, з метою стягнення яких було накладено спірний арешт, як на підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки матеріали справи не містять, а відповідачем не надано доказів існування відповідної заборгованості.

Outcome: approved