Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом, який згодом уточнила, до Управління пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області про стягнення невиплаченої державної соціальної допомоги «Дітям війни». В обґрунтування позову зазначила, що її мати [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], відповідно до ст. 1 ЗУ № 2195-ІУ від 18.11.2014 року «Про соціальний захист дітей війни», мала статус дитини війни. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», як дитина війни померла [PERSON] мала право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30 % від мінімального розміру пенсії за віком. Відповідно до п. 2.1 Постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Положення про управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах і районах у містах» від 30 квітня 2002 року № 8-2, основним завданням органів Пенсійного фонду України є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюється за рахунок коштів фонду та інших джерел, визначених законодавством. Позивачка зазначає, що всупереч положенням ст. 22 Конституції України, якими передбачено, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, пунктом 17 статті 77 та ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року та пунктом 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.206 року дію статті 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни» було зупинено на 2006 та 2007 роки відповідно. Пунктом 41 розділу ІІ Закону України «про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року положення ст. 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни» було викладено в новій редакції, відповідно до якої право на державну соціальну допомогу дітям війни було обмежено. Рішенням Конституційного Суду України за № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року, за № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року було відновлено дію ст. 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни» у редакції від 18.11.2004 року, яким встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Позивачка вказує на те, що Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для суддів, є обов'язковими до виконання на території України, остаточним, не може бути оскаржене. Таким чином, після прийняття рішення Конституційним Судом України відповідач повинен був здійснити перерахунок пенсії [PERSON] та здійснити виплату у розмірах, передбачених Законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальних захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Позивачка зазначає, попри те, що Конституція України, як закон прямої дії, має вищу юридичну силу, а Рішення Конституційного Суду є обов'язковим для виконання на всій території України, остаточним і не може бути оскаржено, відповідач повинен був нарахувати матері позивачки, [PERSON], соціальну допомогу, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Але така надбавка до пенсії [PERSON] не нараховувалась, у зв'язку з чим вона змушена була звернутись до суду, оскільки відповідач не вбачав в своїх діях будь-які порушення її прав. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 16 лютого 2011 року, відповідача було зобов'язано здійснити перерахунок та виплатити [PERSON] підвищення пенсії згідно до ст. 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування». Дана постанова суду не була оскаржена в апеляційному порядку та набула чинності 27.02.2011 року. незважаючи на постанову суду, яка набула чинності, та мала бути виконана, відповідач не виконав покладені на нього судом обов'язки щодо здійснення перерахунку та виплаті матері позивачки підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування». 27 січня 2012 року відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 16 лютого 2011 року, у зв'язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що 19.06.2011 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік», яким передбачено, що у 2011 році положення ст. 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. На виконання вимог вищезазначеного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011 року, але в задоволенні заяви було відмовлено, оскільки заявник (УПФУ в Запорізькому районі Запорізької області) нововиявленими обставинами вважав рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, однак вказана обставина виникла після ухвалення судового рішення, у зв'язку з чим не може вважатися нововиявленою. Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 245 КАС України, перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують відповідальність фізичної особи. Постанова суду про відмову в перегляді у зв'язку з нововиявленими обставинами набула чинності 18 грудня 2012 року згідно Ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, тобто вже після смерті [PERSON], у зв'язку з чим відповідач відмовляється виконати вищезазначене рішення суду, але позивач вважає, що постанова суду про зобов'язання вчинити певні дії набула чинності за життя спадкодавниці і апеляційне оскарження рішення про відмову в перегляді за нововиявленими обставинами жодним чином не може вплинути на обов'язок по виплаті суми, право на яку було встановлено судом за життя матері позивачки. Позивачка також зазначає, що вона є донькою [PERSON] і є спадкоємницею, тому на підставі ст.ст. 1216, 1218, 1227 ЦК України, та вважає, що відповідач повинен виконати вимоги постанови суду, яка набула чинності і є обов'язковою для виконання, зробити перерахунок та сплатити відповідні кошти, на які мала право за життя [PERSON], починаючи з 19.07.2010 року до дня її смерті, на користь позивачки, в порядку спадкування. У зв'язку з вищевикладеним позивачка просить суд стягнути з відповідача кошти згідно Постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 16 лютого 2011 року щодо підвищення пенсії [PERSON], які повинні бути нараховані з 19.07.2010 року до дня її смерті, [INFO] на користь [PERSON], в порядку спадкування. В судове засідання представник позивача з'явилась, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача з'явилась, заперечувала проти задоволення позовних частково. Управлінням Пенсійного Фонду України в Запорізькому районі Запорізької області надано до суду розрахунок суми боргу на Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 02.06.2014 року, згідно якої різниця між сумою призначеної пенсії [PERSON] та сумою виплаченої в період з 19.07.2010 року по 22.07.2011 року становить 2089,83 грн. В судовому засіданні встановлено, що мати [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], відповідно до ст. 1 ЗУ № 2195-ІУ від 18.11.2014 року «Про соціальний захист дітей війни», мала статус дитини війни. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», як дитина війни померла [PERSON] мала право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30 % від мінімального розміру пенсії за віком. Відповідно до п. 2.1 Постанови правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Положення про управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах і районах у містах» від 30 квітня 2002 року № 8-2, основним завданням органів Пенсійного фонду України є забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюється за рахунок коштів фонду та інших джерел, визначених законодавством. Позивачка зазначає, що всупереч положенням ст. 22 Конституції України, якими передбачено, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, пунктом 17 статті 77 та ст. 110 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року та пунктом 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.206 року дію статті 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни» було зупинено на 206 та 2007 роки відповідно. Пунктом 41 розділу ІІ Закону України «про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року положення ст. 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни» було викладено в новій редакції, відповідно до якої право на державну соціальну допомогу дітям війни було обмежено. Рішенням Конституційного Суду України за № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року, за № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року було відновлено дію ст. 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни» у редакції від 18.11.2004 року, яким встановлено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для суддів, є обов'язковими до виконання на території України, остаточним, не може бути оскаржене. Таким чином, після прийняття рішення Конституційним Судом України відповідач повинен був здійснити перерахунок пенсії [PERSON] та здійснити виплату у розмірах, передбачених Законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальних захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Попри те, що Конституція України, як закон прямої дії, має вищу юридичну силу, а Рішення Конституційного Суду є обов'язковим для виконання на всій території України, остаточним і не може бути оскаржено, відповідач повинен був нарахувати матері позивачки, [PERSON], соціальну допомогу, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни» в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком. Але така надбавка до пенсії [PERSON] не нараховувалась, у зв'язку з чим вона змушена була звернутись до суду, оскільки відповідач не вбачав в своїх діях будь-які порушення її прав. Постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 16 лютого 2011 року, відповідача було зобов'язано здійснити перерахунок та виплатити [PERSON] підвищення пенсії згідно до ст. 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування». Дана постанова суду не була оскаржена в апеляційному порядку та набула чинності 27.02.2011 року. незважаючи на постанову суду, яка набула чинності, та мала бути виконана, відповідач не виконав покладені на нього судом обов'язки щодо здійснення перерахунку та виплаті матері позивачки підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування». 27 січня 2012 року відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд постанови Запорізького районного суду Запорізької області від 16 лютого 2011 року, у зв'язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що 19.06.2011 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік», яким передбачено, що у 2011 році положення ст. 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. На виконання вимог вищезазначеного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011 року, але в задоволенні заяви було відмовлено, оскільки заявник (УПФУ в Запорізькому районі Запорізької області) нововиявленими обставинами вважав рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, однак вказана обставина виникла після ухвалення судового рішення, у зв'язку з чим не може вважатися нововиявленою. Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 245 КАС України, перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами в разі прийняття нових законів, інших нормативно-правових актів, якими скасовані закони та інші нормативно-правові акти, що діяли на час розгляду справи, не допускається, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують відповідальність фізичної особи. Постанова суду про відмову в перегляді у зв'язку з нововиявленими обставинами набула чинності 18 грудня 2012 року згідно Ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, тобто вже після смерті [PERSON], у зв'язку з чим відповідач відмовляється виконати вищезазначене рішення суду. Постанова суду про зобов'язання вчинити певні дії набула чинності за життя спадкодавниці і апеляційне оскарження рішення про відмову в перегляді за нововиявленими обставинами жодним чином не може вплинути на обов'язок по виплаті суми, право на яку було встановлено судом за життя матері позивачки. Розглянувши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. У зв'язку з тим, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] і є спадкоємницею, тому на підставі ст.ст. 1216, 1218, 1227 ЦК України, та вважає, що відповідач повинен виконати вимоги постанови суду, яка набула чинності і є обов'язковою для виконання, зробити перерахунок та сплатити відповідні кошти, на які мала право за життя [PERSON], починаючи з 19.07.2010 року до 22.07.2011 року, на користь позивачки, в порядку спадкування. Суд вважає, що відповідач повинен сплатити позивачу кошти на які мала право за життя [PERSON], починаючи з 19.07.2010 року до 22.07.2011 року, у зв'язку з тим, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.07.2011 року № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23.07.2011 року, на яку також в своїх доводах посилався позивач. На підставі викладеного,

Outcome: partial