Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] та неповнолітня [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначили, що з 2002 року вони разом із [PERSON] , який є їх чоловіком та батьком відповідно, мешкали в будинку [ADDRESS] , який на праві власності належить відповідачу по справі. Під час проживання в будинку вони мешкали однією сім`єю із відповідачем. Ними з чоловіком неодноразово здійснювались ремонти в будинку, в тому числі здійснювалась заміна системи опалення, був придбаний новий газовий котел, замінені пластикові вікна, сплачувалась вартість комунальних послуг. [INFO] [PERSON] помер, після чого стосунки між ними та [PERSON] погіршились, а згодом останній змінив замки на вхідних дверях будинку та хвіртці, з огляду на що, не зважаючи на те, що в будинку знаходяться належні їм речі, вони позбавлені можливості потрапити до будинку та проживати в ньому. Позивачі [PERSON] та [PERSON] просять усунути перешкоди в користуванні ними приміщенням жилого будинку [ADDRESS] та вселити їх в зазначений будинок. В судовому засіданні позивач [PERSON] , яка є законним представником неповнолітньої [PERSON] , та її представник - адвокат Шпільов С.І. підтримали заявлені позовні вимоги. Позивач [PERSON] пояснила, що після укладення шлюбу із [PERSON] вони мешкали в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , яка була подарована її батьками. Після народження дитини - [PERSON] , [INFO] , свекор [PERSON] став наполягати на тому, щоб вони з чоловіком та дитиною переїхали до належного йому будинку. Вони з чоловіком погодились на пропозицію свекра та 05 грудня 2002 року переїхали до будинку [ADDRESS] , а гроші, отримані від продажу квартири витратили на ремонт вказаного будинку. З 2002 року до 2018 року вони мешкали із свекром та свекрухою однією сім`єю, вели спільне господарство, разом харчувались, порались по городу. [INFO] її чоловік - [PERSON] помер, після чого вони з донькою до 22 червня 2018 року продовжували мешкати в зазначеному будинку разом із свекрами. В травня 2018 року донька відповідача по справі - [PERSON] стала телефонувати останньому та налаштовувати проти неї та онуки, внаслідок чого відносини між ними без будь-яких вагомих причин погіршились і відповідач став погрожувати вигнати їх з будинку, у зв`язку з чим вона вимушена була звертатись до поліції та інших органів за захистом своїх прав та прав своєї дитини. Їй було відомо про намір [PERSON] приїхати до м.Костянтинівка, тому не бажаючи загострення стосунків, задля уникнення конфліктних ситуацій, вони з донькою 22 червня 2018 року поїхали в гості до її матері, а коли повернулись 02 липня 2018 року, то виявили, що замки в дверях та хвіртці поміняні, через що вони не змоги потрапити до будинку, де залишились всі їх речі. З того часу вони позбавлені можливості мешкати за місцем своєї реєстрації. [INFO] у її свекрухи - [PERSON] день народження з приводу чого [PERSON] пішла її привітати, але до будинку не потрапила, оскільки її виштовхала [PERSON] , а квіти та цукерки викинула. Не заперечувала, що їй належить 1/3 частка в квартирі матері. Позивач [PERSON] в судове засідання 04 вересня 2019 року не з`явилась, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та підтримала заявлені позовні вимоги. Представник відповідача - адвокат Шамардін В.М., який не скористався своїм правом подати відзив по позовну заяву та долучити докази на підтвердження заперечень, просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на недоведеність того, що позивачки з поважної причини не проживають в будинку [ADDRESS] , зважаючи на що вони можуть бути визнані особами, що втратили право користування жилим приміщенням цього будинку. В обґрунтування заперечень представник відповідача послався на належність [PERSON] частки в квартирі її матері та на те, що після смерті [PERSON] позивачка по справі вже не проживала із свекрами однією сім`єю. Не заперечував, що в 2002 році позивачка із дитиною вселились і мешкали в будинку [ADDRESS] зі згоди [PERSON] , який станом на теперішній час не звертався до суду з позовом про визнання їх особами, що втратили право користування будинком. Визнав, що [PERSON] заперечує проти проживання невістки та онуки в належному йому будинку. Не заперечував, що в теперішній час замки в будинку поміняні. Представник Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав висновок від 14 січня 2019 року № 63/26. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачки [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що вони з чоловіком купили доньці квартиру, яку згодом було продано у зв`язку з тим, що свекор [PERSON] запропонував молодій родині мешкати в належному йому будинку [ADDRESS] . Ніяких домовленостей щодо порядку користування будинком не було. Кошти від продажу квартири були витрачені на облаштування зазначеного будинку. Молода родина з 2002 року мешкала із свекрами однією родиною, мали спільне господарство, разом харчувались, [PERSON] дбала про свекрів. [INFO] помер її зять - [PERSON] , після чого донька з дитиною деякий час продовжували мешкати в зазначеному будинку, а згодом відносини між [PERSON] та свекром погіршились через вплив доньки останнього - [PERSON] , яка погрожувала вигнати [PERSON] з дитиною з будинку. Влітку донька з онукою переїхали на деякій час до неї, оскільки приїхала [PERSON] , з якою вони не хотіли загострення конфліктної ситуації, після чого більше до будинку потрапити не змогли, оскільки замки були поміняні. Більше того, [PERSON] хотіла привітати бабусю [PERSON] із днем народження, але [PERSON] виштовхала її з двору. Інтересу до зареєстрованого місця проживання позивачки не втратили і мають намір проживати в будинку [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мешкає неподалік, особисто знайома із сім`єю [PERSON] та працює разом із позивачкою по справі. Їй відомо про те, що [PERSON] та [PERSON] з 2002 року по 2018 рік в мешкали в будинку [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] позивачка разом із донькою ще деякий час мешкали в зазначеному будинку, а потім перестали. В родині були гарні стосунки, [PERSON] ніколи не скаржились ані на невістку, ані на онуку, мешкали однією родиною, мали спільний холодильник та пральну машину; позивачка ставилась до свекрів як до своїх батьків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2014 року працює разом із позивачкою по справі, є листоношею на дільниці, до якої віднесено вулицю [PERSON] Вона кожного місяця приносила за місцем проживання пенсію свекрам [PERSON] , які отримували її особисто. Зазначає, що стосунки в сім`ї були доброзичливі, господарство - спільне. В теперішній час [PERSON] разом із дитиною мешкають у матері. З будинку [ADDRESS] виїхала через конфлікт зі свекром. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що мешкає неподалік від [PERSON] , тривалий час підтримував дружні стосунки із [PERSON] , який разом із дружиною, дитиною та батьками мешкав в будинку [ADDRESS] . Вказані особи мешкали як одна сім`я, вели спільне господарство, разом харчувались. Батьки [PERSON] добре ставились до невістки та онуки, ніколи не скаржились. Після смерті [PERSON] сестра останнього стала висувати претензії [PERSON] стосовно її проживання в будинку. [PERSON] з дитиною поїхали в гості, а коли повернулись, то потрапити до будинку вже не змогли. Свідок [PERSON] , яка є двоюрідною племінницею відповідача [PERSON] пояснила, що мешкає по [ADDRESS] і їй відомо про те, що після одруження [PERSON] та [PERSON] мешкали в квартирі, а потім погодились на пропозицію [PERSON] , продали квартиру та переїхали до будинку [ADDRESS] . За гроші, отримані від продажу квартири придбали меблі, холодильник, робили ремонт в будинку. [PERSON] , її чоловік та батьки останнього мешкали однією родиною, разом харчувались, відзначали свята. Ставлення до онуки та невістки було гарним. В [INFO] [PERSON] помер, а його дружина з дитиною продовжували деякий час мешкати в зазначеному будинку та доглядати за свекром та свекрухою. Влітку 2018 року [PERSON] попросила її приглянути за будинком на час її тимчасової відсутності, на що вона погодилась. Після повернення [PERSON] з дитиною не змогли потрапити до будинку, оскільки донька [PERSON] - [PERSON] , яка приїхала напередодні, змінила замки і не пускала їх до двору, зазначивши, вони в будинку мешкати не будуть. Припускає, що [PERSON] посприяла погіршенню стосунків між сторонами по справі, оскільки раніше відносини в сім`ї були доброзичливі. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , яка є законним представником неповнолітньої [PERSON] , представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.104-107). В зазначеному будинку з 07 жовтня 2006 року зареєстрована відповідачка - [PERSON] , яка є невісткою відповідача [PERSON] , що підтверджується позначкою про реєстрацію місця проживання в паспорті (а.с.6-9). В будинку [ADDRESS] з 07 жовтня 2006 року по теперішній час зареєстрована онука відповідача по справі - неповнолітня [PERSON] , що підтверджується адресною карткою (а.с.14) та довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 555 від 20 січня 2017 року (а.с.16). Відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] є позивачка по справі - [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). [PERSON] , який є чоловіком [PERSON] та батьком неповнолітньої [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.11). Після смерті чоловіка між позивачкою по справі та свекром - [PERSON] склались конфліктні, неприязні відносини на грунті перешкод з боку останнього невістці та онучці проживати в будинку [ADDRESS] , з приводу чого та з метою запобігти порушенню її прав та прав її дитини на житло, [PERSON] зверталась із відповідними заявами до Служби у справах дітей Костянтинівської міської ради, ЖЕК-№4, КП «Служба єдиного замовника, Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області», сектору реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання (а.с.17-30). На підтвердження того, що вони мешкали із свекром однією родиною, ремонтували та облаштовували з чоловіком будинок [ADDRESS] , позивачкою надано копії товарних чеків на придбання товарів для ремонту, пластикових вікон, кухонних меблів, які досліджені судом (а.с.31-34). Відповідно до висновку від 14 січня 2019 року № 63/26 Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради вважає за доцільне усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням та вселити неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації - в будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.94). Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1,4 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частинами 2, 3 ст.64 ЖК України передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Частиною 1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Проаналізувавши вищенаведені докази у сукупності, суд дійшов переконання про відсутність підстав стверджувати, що при вселенні [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] до будинку [ADDRESS] у зазначених осіб була угода чи домовленість із його власником - [PERSON] стосовно певного порядку користування жилим приміщенням цього будинку, що підтверджується в тому числі, показаннями свідка [PERSON] Натомість, позивачки вселились до належного відповідачу [PERSON] будинку з його згоди як члени сім`ї - невістка та онука, протягом тривалого часу з 2002 року до 22 червня 2018 року мешкали однією сім`єю, в тому числі, і після смерті [PERSON] , який є сином відповідача, чоловіком та батьком позивачок по справі. Зазначені обставини підтверджуються показаннями допитаних судом свідків - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і будь-яких доказів на спростування цих обставин представником відповідача не надано. Доводи представника відповідача з приводу того, що [PERSON] та неповнолітня [PERSON] з власної волі без поважних причин не мешкають в будинку [ADDRESS] спростовуються показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що позивачки не мешкають в зазначеному будинку з червня 2018 року саме у зв`язку із конфліктними відносинами та перешкодами з боку відповідача [PERSON] та його доньки [PERSON] . Окрім того, представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні визнав, що [PERSON] заперечує проти проживання невістки та онуки в належному йому будинку та не спростував доводів позивачів про те, що вони позбавлені можливості потрапити до будинку та користуватись ним через поміняні замки, а фактично визнав цю обставину під час судового розгляду. Посилання представника відповідача як на підставу відмови в задоволенні позову на належність [PERSON] частки в квартирі її матері є неспроможним, оскільки ця обставина жодним чином не впливає на право [PERSON] та її неповнолітньої дитини, які є членами сім`ї [PERSON] , проживати в належному йому будинку за місцем своєї реєстрації. Доводи представника відповідача стосовно наявності підстав для визнання [PERSON] та [PERSON] особами, що втратили право користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS] у зв`язку з не проживанням без поважних причин понад встановлені законом строки також є неспроможними. До того ж, як пояснив сам представник відповідача в судовому засіданні, з відповідним позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] не звертався. Суд вважає за необхідне зауважити, що заперечуючи проти позову, представник відповідача [PERSON] не скористався своїм правом подати відзив на позову заяву та докази на підтвердження заперечень проти позовних вимог. Відповідно до ч.3,4 ст.12 ЦПК України, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року суд при оцінці доказів має керуватись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series A № 25, cc. 64-65, n. 161). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Проаналізувавши наведені докази з точки зору їх належності, допустимості, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозв*язку, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки ґрунтуються на законі - перешкоди в користуванні [PERSON] та [PERSON] будинком [ADDRESS] , в якому вони зареєстровані з 07 жовтня 2006 року, підлягають усуненню шляхом вселення позивачів до вказаного будинку. На підставі ст.141 ЦПК України витрати, пов`язані зі сплатою позивачкою [PERSON] судового збору слід покласти на відповідача [PERSON] . На підставі ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.47 Конституції України, ст. ст.9, 64, 150, 156 ЖК України, ч.1 ст.405 ЦК України

Outcome: approved