Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру №02824 від 23 квітня 2002 року їм на праві спільної сумісної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за місцем проживання у вищезазначеній квартирі, як член сім`ї власників квартири, оскільки 05 листопада 2008 року він уклав шлюб з членом родини позивачів - [PERSON] . Фактично з 01 квітня 2016 року відповідач у квартирі не проживає, а наявність реєстрації останнього у за зазначеною квартирою змушує позивачів нести додаткові витрати на утримання своєї власності у зв`язку з тим, що розрахунок вартості комунальних послуг ведеться від числа зареєстрованих в квартирі осіб. Оскільки відповідач без поважних не проживає у спірній квартирі понад шість місяців і не звертався до суду з заявою про продовження вказаного терміну, позивачі просять суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування двокімнатною квартирою [ADDRESS] з 01 квітня 2016 року . Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розписками про отримання судових повісток про виклик до суду (а.с. 56-59). Представник позивачів [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки про виклик до суду (а.с. 59). Надала до суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірителів. Вимоги позову підтримала та просила суд їх задовольнити (а.с. 52). Згідно доповідних кур`єра Вугледарського міського суду Донецької області від 19 грудня 2019 року, від 02 березня 2020 року, від 29 квітня 2020 року та довідок оператора поштового зв`язку щодо повернення поштових відправлень за адресою проживання відповідача, зазначеною в позові та підтвердженою листом-відповіддю Відділу державної реєстрації Вугледарської міської ради №07-18/1100 від 27 листопада 2019 року, вручити судові повідомлення останньому про місце, дату та час розгляду справи виявилось не можливим, оскільки фактично відповідач за даною адресою відсутній (а.с. 32, 38, 47, 63-64, 65). У зв`язку з викладеним Вугледарським міським судом Донецької області, з метою виклику відповідачів в судове засідання та повідомлення про місце, дату та час розгляду справи, розміщено оголошення від 09 грудня 2019 року, від 28 лютого 2020 року та від 17 квітня 2020 року на офіційній веб-сторінці Вугледарського міського суду Донецької області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (а.с. 41, 43, 55). Однак, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Враховуючи неявку у судове засідання належним чином повідомленого відповідача, суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі документів та доказів, дослідивши які, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) №02824 від 23 квітня 2002 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4455690 від 16 серпня 2004 року, виданим Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» м. Вугледар (а.с. 16, 17). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05 листопада 2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , [INFO] зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на шлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 15). Відповідно до довідки №54 від 15 листопада 2019 року, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Геліос-Вуледар», з адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що також підтверджується витягом з домової книги для прописки громадян (а.с. 20, 22-24). Згідно акту №59 від 18 листопада 2019 року, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Геліос-Вугледар», [PERSON] з 01 квітня 2016 року по теперішній час не мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для свого власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно з положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин не проживав у квартирі за адресою: [ADDRESS] , понад один рік, що підтверджується актом №59 від 18 листопада 2019 року, виданим Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Геліос-Вугледар». Окрім того, відповідач добровільно вибув з вищезазначеної квартири, підстав для продовження пропущеного строку судом встановлено не було, а тому суд вважає доцільним задовольнити позов в повному обсязі та визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Вирішуючи питання щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з 01 квітня 2016 року, суд виходить з наступного. Як вбачається з положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, а також ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України, особа, втрачає право користування житловим приміщення зі спливом одного року або шести місяців, відповідно, з встановленої дати вибуття з даного житлового приміщення. Так, актом №59 від 18 листопада 2019 року, виданим Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Геліос-Вугледар», встановлено, що [PERSON] з 01 квітня 2016 року не мешкає у спірному житловому приміщенні, тобто датою вибуття останнього є саме 01 квітня 2016 року, отже, станом на зазначену дату ні шестимісячний, ні річний строк відсутності відповідача у житловому приміщенні не сплинув та не міг сплинути, а тому він не може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщення з 01 квітня 2016 року. Виходячи з вищевикладеного, виходячи з положень ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, зважаючи на принцип диспозитивності, розглядаючи справу не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд вважає доцільним та необхідним відмовити в задоволенні вимог позову в частині визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням з 01 квітня 2016 року. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved