Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] 04.04.2016 року звернулася до суду з зазначеним позовом, у якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: вул. Леніна, 17, с. Василівка Березанського району Миколаївської області, мотивуючи свої вимоги тим, що вона 26.11.1991 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], який було розірвано рішенням суду від 01.02.2016 року. З 24.03.1993 року по 23.09.2015 року [PERSON] був зареєстрований та проживав з нею та дітьми, у належному їй на праві спільної часткової приватної власності будинку, що знаходиться за адресою: вул. Леніна, 17, с. Василівка Березанського району Миколаївської області. З 23.09.2015 року і по теперішній час відповідач проживає у своєї матері [PERSON] за адресою: вул. 8-го Березня, 7 в с. Михайлівка Березанського району Миколаївської області, однак продовжує бути зареєстрованим у належному їй будинку, у якому проживають та зареєстровані ще четверо осіб. Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.64, 150, 156 ЖК України, ч.1 ст.405, п.4 ч.1 ст.406 ЦПК України, вважає, що відповідач втратив право на користування будинком, що знаходиться за адресою: вул. Леніна, 17, с. Василівка Березанського району Миколаївської області, і просить суд задовольнити позов. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю і проти його задоволення не заперечує. Ознайомившись з матеріалами справи та зясувавши думку сторін стосовно доцільності судового розгляду справи у повному обсязі, зокрема дослідження наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до положень ч.4. ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з матеріалів позову, позивач обґрунтовує свої вимоги посиланням на безпідставність реєстрації відповідача, у належному їй на праві спільної часткової власності будинку, що суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, положенням ст.ст.64, 150, 156 ЖК України, ч.1 ст.405, п.4 ч.1 ст.406 ЦПК України. Відповідач позов визнає. Дані, які б суперечили обставинам, наявністю яких обґрунтовано позовні вимоги, а також дані, які б викликали у суду сумніви у добровільності позиції відповідача, у суду відсутні. Також не має у суду відомостей щодо можливості порушення прав, свободи чи інтересів інших осіб, внаслідок визнання позову відповідачем. Таким чином, враховуючи, що відповідач не заперечує наявність правовідносин та обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги та визнає позов, за відсутності підстав вважати, що визнання позову відповідачем порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити у відповідності з положеннями ч.4 ст.174 ЦПК України, оскільки для цього є законні підстави. Відповідно до викладеного, на підставі ст.ст.64, 150, 156 ЖК України, ч.1 ст.405, п.4 ч.1 ст.406 ЦПК України,

Outcome: approved