Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів - [PERSON] міської ради, [PERSON] про скасування рішення [PERSON] міської ради № 180 від 14 вересня 2015 року. В позовній заяві вона вказала, що є співвласником житлового будинку № 2 по вул. Кривоноса в м. Чорткові та її частка у спільному майні складає 23/50 частини будинковолодіння. Інша частина перебуває у власності її сусідки [PERSON], якій належить відповідно 27/50 частки даного будинковолодіння, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка. За житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами закріплена присадибна земельна ділянка із фактичною площею 615 кв. м., що підтверджується відповідними документами. Вказана присадибна земельна ділянка, як і житловий будинок, також перебуває у спільній частковій власності. Однак, питання щодо встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку відповідно до їхніх часток у спільному майні вирішено не було. З даного питання позивачка зверталася з позовом до Чортківського районного суду. Однак, провадження у справі було закрито у звязку з смертю попереднього співвласника будинковолодіння [PERSON]. Під час розгляду вказаної справи в суді, позивачці стало відомо, що 14 вересня 2015 року [PERSON] міська рада Тернопільської області на пленарному засіданні сесії прийняла рішення за № 180 «Про затвердження акту погодження та закріплення межі земельної ділянки по вул. Максима Кривоноса, 2 в м. Чортків гр. [PERSON]». Згідно даного рішення було вирішено: затвердити акт комісії від 09 вересня 2015 року про погодження межі земельної ділянки, загальною площею 0,0337 га по вул. Максима Кривоноса, 2 в м. Чорткові гр. [PERSON]; погодити та закріпити межу земельної ділянки, загальною площею 0, 0337 га по вул. Максима Кривоноса, 2 в м. Чорткові гр. [PERSON]; надати дозвіл [PERSON] міському голові підписати акт прийому-передачі межових знаків на зберігання гр. [PERSON] замість [PERSON]. Вважає, що [PERSON] міська рада своїм рішенням фактично здійснила розподіл в натурі присадибної земельної ділянки на дві частини між співвласниками житлового будинку, господарських споруд та будівель [PERSON] і [PERSON], без її відома та її згоди. Таке рішення встановлює порядок користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку без врахування часток сторін у праві власності на будинковолодіння та порушує її права на присадибну земельну ділянку, площею 0,0283 га. Вказує, що прийнявши вказане рішення, [PERSON] міська рада вийшла за межі своїх повноважень, порушила вимоги чинного законодавства України і одночасно порушила цим рішенням її охоронюваний інтерес. Позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять позов задоволити. Представник [PERSON] міської ради Тернопільської області в судове засідання не зявився. Подав суду письмову заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без представника міської ради, при вирішенні спору покладається на думку суду. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнають, посилаючись на те, що позивачка не являється власником або користувачем земельної ділянки в розумінні ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України та ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому її право ніяк не порушується. Крім того вважають, що [PERSON] міська рада має право вирішувати питання про встановлення порядку користування земельною ділянкою, на що вказують ст. ст. 12, 158 Земельного кодексу України. Зазначають, що за житловим будинком № 2 по вул. Кривоноса в місті Чорткові Тернопільської області закріплена присадибна ділянка із фактичним розміром 616 кв. м. , що підтверджується викопіюванням із плану забудованого кварталу № 101 від 02.12.1982 року; вказують, що відповідно до рішення виконкому [PERSON] міської ради № 511 від 11.11.1982 року, закріплено за [PERSON] земельну ділянку, площею 283 кв. м. а за [PERSON] площею 333 кв. м. У звязку з цим, [PERSON] ОКМБТІ проведено розподіл земельної ділянки із зазначенням меж. Фактичні межі та конфігурація земельних ділянок, закріплених за [PERSON] та [PERSON] не змінювалися з 1982 року. Також зазначають, що оскаржуване рішення не є підставою для оформлення правовстановлюючого документа на право приватної власності на земельну ділянку ні за померлим [PERSON], ні за [PERSON], оскільки, право на земельну ділянку набувається шляхом передачі її у власність або користування. Вважають, що оскаржуване рішення припинило свою дію у звязку зі смертю [PERSON] , а тому воно не може порушувати права позивача [PERSON]. Просять в позові відмовити. Свідок [PERSON] суду пояснив, що під час обстеження земельної ділянки по вул. Максима Кривоноса, 2 в місті Чорткові 09 вересня 2015 року комісією міської ради, він був членом вказаної комісії. Однак, він був присутній там як працівник муніципальної дружини для охорони громадського порядку. Він не памятає, чи була комісія на місці огляду 09 вересня та чи робилися обміри земельної ділянки, участі у обговоренні меж земельної ділянки він не брав. Вислухавши сторін, їх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних мотивів. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Згідно свідоцтва про зміну імені серії 1- ИД № 000732 від 16 серпня 2001 року [PERSON] змінила імя на [PERSON], а відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії 1-ИД № 009365 від 18 березня 2005 року [PERSON] перемінила прізвище, імя, по батькові на [PERSON]. Позивачка [PERSON] є співвласником житлового будинку № 2 по вул. Кривоноса в м. Чорткові Тернопільської області та її частка у спільному майні складає 23/50 частини будинковолодіння, що вбачається із договору купівлі продажу 23/50 частин житлового будинку, що знаходиться в м. Чорткові по вул. Кривоноса, 2 Тернопільської області, який посвідчено державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON]. 05 листопада 1980 року та зареєстровано в реєстрі за № 4098. Вказаний договір зареєстровано в [PERSON] міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за [PERSON] за реєстровим № 219. Інша частина перебувала у власності сусіда [PERSON], якому належить відповідно 27/50 частки даного будинковолодіння. Це стверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 18 січня 1980 року, зведено оціночним актом по будинковолодінню, довідкою [PERSON] обласного комунального між рай бюро. Як вбачається з технічної документації [PERSON], за вказаним житловим будинком закріплена присадибна земельна ділянка із фактичним розміром 615 кв. м., що підтверджується викопіровкою від 02.12.1980 року та рішенням виконкому [PERSON] міської ради № 293 від 02.08.1975 року та відповідно за [PERSON] закріплено земельну ділянку в розмірі 0,0283 га та за [PERSON] 0, 0332 га . [PERSON] помер 04 листопада 2015 року, однак, [PERSON], яка була його дружиною, спадщину прийняла, оскільки, на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, але спадкових прав на сьогоднішній день не оформила. Даний факт вбачається з повідомлення № 2774/02-14 від 13.12.2016 року та відмови №2790/02-14 від 14.12.2016 року [PERSON] районної державної нотаріальної контори [PERSON], як учасник спільної часткової власності на будинковолодіння, в якої на правах приватної власності перебуває 23/50 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами має право на отримання у власність частини спільної земельної ділянки у розмірі 0,0283 га, а [PERSON], як власник 27/50 частин будинковолодіння - 0,0332 га. Питання щодо встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку відповідно до їх часток у спільному майні вирішено не було. [PERSON] зверталася до Чортківського районного суду Тернопільської області із позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою, однак, провадження по справі було закрито ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2015 року у звязку зі смертю [PERSON]. Разом з тим, під час розгляду вказаної справи в суді, 14 вересня 2015 року на пленарному засіданні сесії Чорктівської міської ради було прийнято рішення № 180 «Про затвердження акту погодження та закріплення межі земельної ділянки по вул. Максима Кривоноса, 2 в м. Чорткові гр. [PERSON]». Вказаним рішенням було вирішено: затвердити акт комісії від 09 вересня 2015 року про погодження межі земельної ділянки загальною площею 0, 0337 га по вул. М.Кривоноса, 2 в м. Чорткові [PERSON]; погодити та закріпити межу земельної ділянки загальною площею 0, 0337 га по вул. М.Кривоноса, 2 в м. Чорткові [PERSON]; надати дозвіл [PERSON] міському голові підписати акт прийому передачі межових знаків на зберігання [PERSON] замість [PERSON], копію рішення направити у відділ Держземагенства в [PERSON] районі та заявнику. На підставі вказаного рішення Чорткіської міської ради, приватним підприємством «ГЕО-ЮНІКС» на замовлення [PERSON] 29 вересня 2015 року було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. М. Кривоноса, 2 в місті Чорткові, площею 0.0337 га.. У відповідності до вказаного рішення, [PERSON] міський голова підписав акт прийому передачі межових знаків на зберігання [PERSON] замість [PERSON]. Згідно положення п. 1 Розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органом місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Згідно листа відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Тернопільської області від 23 січня 2017 року №19-1917-99.7-38/2-17, за адресою м. Чортків вул. М.Кривоноса, 2 зареєстрована лише одна земельна ділянка з кадастровим номером 6125510100:01:015:1647, а саме, ділянка, яка зареєстрована за померлим [PERSON]. Правонаступником померлого є відповідачка по даній справі, яка в силу ст. 1218 ЦК України успадковує після свого чоловіка усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, зокрема право на приватизацію зареєстрованої за померлим земельної ділянки площею 0,0337 га. Таким чином, враховуючи вищевказане положення Земельного кодексу України, підставою для виготовлення та видачі спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку відбувається на підставі технічної документації, необхідною складовою якої є рішення про погодження та закріплення меж земельної ділянки, яке відбулося у даному випадку без погодження суміжного землекористувача - [PERSON] Згідно ст. 198 Земельного кодексу України, кадастрова зйомка - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Виходячи з зазначених норм закону, [PERSON], для захисту охоронюваного законом інтересу звернулась до суду з позовом про скасування вказаного рішення [PERSON] міської ради Тернопільської області № 180 від 14 вересня 2015 року. Позивачка [PERSON] звернулась в суд з адміністративним позовом до [PERSON] міської ради, третіх осіб на стороні відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання рішення [PERSON] міської ради № 180 від 14 вересня 2015 року недійсним. 01 березня 2016 року по даній справі Чортківським районним судом була винесена постанова №608/2203/15-а, якою адміністративний позов був задоволений та визнано рішення пятдесят восьмої сесії шостого скликання [PERSON] міської ради № 180 від 14 вересня 2015 року «Про затвердження акту погодження та закріплення межі земельної ділянки по вул. Максима Кривоноса, 2 в м. Чорткові гр. [PERSON]» - незаконним. Однак, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2016 року постанова Чортківського районного суду Тернопільської області від 01 березня 2016 року була скасована, а провадження закрито на підставі того, що даний спір не розглядається в порядку адміністративного судочинства. Суд вважає, що [PERSON] міська рада своїм рішенням фактично здійснили розподіл в натурі присадибної земельної ділянки між співвласниками житлового будинку, господарських будівель та споруд, при цьому не врахувавши вимог ст. 88 Земельного кодексу України, чинного законодавства України та часток сторін у праві спільної часткової власності на будинковолодіння, чим вийшла за межі повноважень, встановлених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Вказаним рішенням порушено права позивачки [PERSON] та її охоронюваний законом інтерес. Прийнятим [PERSON] міською радою рішенням № 180 від 14 вересня 2015 року фактично передано у власність [PERSON] (в даний час померлому ) присадибну земельну ділянку у фактичному розмірі 0, 0337 га, що не відповідає його частці у спільній власності на будинковолодіння . Таким чином, рішення № 180 від 14 вересня 2015 року є незаконним і з тієї підстави, що внаслідок його прийняття відбулось безпідставне збільшення площі присадибної земельної ділянки гр. [PERSON], що суперечить інтересам [PERSON] Згідно ст.4 Цивільного процесуального кодексу України усяка заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Земельний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2002 року. Відповідно до п. 7 Розділу 10 «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше чинним законодавством, зберігають права на ці ділянки. При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 Земельного кодексу, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження. Оскільки, [PERSON] набула право власності на будинок до 1 січня 2002 року, а саме за договором купівлі-продажу від 17 листопада 1980 року, а тому разом з правом власності на частку будинку до неї перейшло і право користування спірною земельною ділянкою, на якій розташовано даний будинок, разом із правом на безоплатну приватизацію даної земельної ділянки пропорційно до частки житлового будинку. Відповідно до ч. 4 ст.88 Цивільного кодексу України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Питання щодо встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку відповідно до їх часток у спільному майні вирішено не було. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Таким чином, позивачка як учасник спільної часткової власності на будинковолодіння, в якої на правах приватної власності перебуває 23/50 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами має право на отримання у власність частини спільної земельної ділянки у розмірі 0,0283 га, а [PERSON], як власник 27/50 частини будинковолодіння 0,0332 га. Незважаючи на вищевикладені правові норми, внаслідок прийняття рішення [PERSON] міської ради № 180 від 14 вересня 2015 року [PERSON] фактично передано у власність присадибну земельну ділянку у розмірі 0,0337 га, що не відповідає його частці у спільній власності на будинковолодіння. Отже, оскаржуване рішення є таким, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а навпаки суперечить вищевказаним положенням земельного та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача [PERSON] міської ради Тернопільської області підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON], сплачений судовий збір в сумі 551,20 гривень.

Outcome: approved