Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, в якому просиливиключити з-під арешту квартиру [ADDRESS], на яку був накладений арешт головним державним виконавцем Фастівського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області Костецьким М.М. постановою ВП № 46626723 від 23.02.2015 року. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що їм на праві приватної власності належить: 2/3 частки [PERSON] та 1/3 частка [PERSON]вищезазначеної квартири. Проте, державним виконавцем було накладено арешт в рамках ВП № 46626723 від 23.02.2015 року, підставами стала наявність виконавчого листа № 2/1027/1141/12 відносно [PERSON] про стягнення на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 35340 грн., а також заяви самого стягувача з вимогами про накладання арешту на майно боржника. На думку позивачів, державним виконавцем накладено арешт в порушення вимог закону, оскільки не було зясовано фактичного власника, оскільки на час виникнення обтяжень [PERSON] не був власником чи співвласником квартири. В судовому засіданні позивачі та їх представник надали пояснення, аналогічні викладеним, просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник ВДВС в судове засідання не зявився, надіславши до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити за відсутністю представника, вирішення спору покладає на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно зясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1996 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] (після укладання шлюбу [PERSON]) належала квартира [ADDRESS](а.с.8) Згідно договору про визначення часток в спільній сумісній власності від 13.12.2007 року, [PERSON] належить 1/3 частка, [PERSON] 1/3 частка та [PERSON] 1/3 частка квартири [ADDRESS] (а.с. 9). Як вбачається з договору дарування частки кварти від 18.12.2007 року, [PERSON] подарував 1/3 частку квартири [PERSON] (а.с.10). З довідки від 02.02.2017 року № 34, виданої КП Фастівської міської ради Фастівським бюро технічної інвентаризації, вбачається, що згідно архівних даних КП ФРМ «Фастівське БТІ» станом на 01.01.2013 року квартира [ADDRESS] (бувша Горького) в м. Фастів Київської області зареєстрована по праву приватної спільної часткової власності на імя [PERSON] 2/3 частки квартири. (а.с.15) Відповідно до листа від 08.02.2017 року № 1528-24/794 Фастівського МРВ ДВС головного територіального управління юстиції у Київській області на виконанні у відділі з 23.02.2015 року по 18.06.2015 року перебував виконавчий лист Фастівського міськрайонного суду від 08.08.2012 року № 2/1027/1141 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] кошті (а.с.20). 23.02.2015 року державним виконавцем винесено постанову № 46626723 про звернення стягнення на майно боржника, якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (із змінами та доповненнями) (далі за текстом Закон № 606). Так, у відповідності до Закону № 606 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону № 606, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до частини 2 державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення,\~\~зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Відповідно\~\~до ч. 1,2,3\~ст.60\~\~ЗУ «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Сукупний аналіз наведених доказів вказує на те, що на час виникнення обтяжень [PERSON] не був власником чи співвласником квартири [ADDRESS]. Таким чином, накладання арешту на зазначену квартиру порушує право власності співвласників цього нерухомого майна, якими є позивачі, та унеможливлює їх право розпоряджатися свої майном на свій розсуд. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивачів, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ними спосіб шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved