Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовують тим, що [INFO] року помер їх батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина в тому числі й на належні йому дві земельні ділянки. Зазначають, що вони є єдиними спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька. Інші спадкоємці першої черги за законом після його смерті відсутні, оскільки його дружина - їхня мати [PERSON] померла ще [INFO] року, а ще один син [PERSON], помер [INFO] року, своєї сім'ї він не мав та свідоцтво про право на спадщину після смерті батька не отримував. Вказують, що вони спадщину фактично прийняли, вступивши в управління та володіння спадковим майном та між ними досягнута угода про те, що вони прийняли у спадщину земельні ділянки відповідно до їх встановлених меж, без розподілу кожної ділянки по 1/2 частці, враховуючи при цьому, що площі ділянок є рівними та межують одна з одною. Однак, отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки в нотаріальній конторі вони не мають можливості, оскільки державні акти, що посвідчують право власності спадкодавця на земельні ділянки видані 27.06.2003 року, тобто після припинення його цивільної правоздатності в зв'язку зі смертю, а також у зв'язку з відсутністю доказів фактичного прийняття ними спадщини після смерті батька. За вказаних обставин позивачі просять суд визнати за кожним із них право власності в порядку спадкування за законом на відповідну земельну ділянку згідно досягнутої між ними угоди. В судове засідання сторони по справі не з'явились, попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивачі та їх представники позовні вимоги підтримують, а представник відповідача - сільський голова Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки та позиції сторін по справі, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якого увійшли також земельна ділянка [NUMBER], площею 2,69 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, що належить спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Вінницької РДА від 12.04.2002 року № 216 та земельна ділянка № [NUMBER], площею 2,69 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, що належить спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Вінницької РДА від 12.04.2002 року № 216, що підтверджується ксерокопіями вказаних державних актів (а.с. 10, 11). Згідно ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Заповіту спадкодавець на випадок своєї смерті не залишав, що вбачається з листа Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 1910/01-16 від 13.09.2017 року (а.с. 62). Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] як діти спадкодавця, що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 21.06.1960 року та серії [NUMBER] від 26.07.1962 року (а.с. 8, 9). Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] немає. Дружина спадкодавця [PERSON] померла ще [INFO] року, а ще один син спадкодавця [PERSON], помер [INFO] року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] від 25.03.2004 року (а.с. 6). Своєї сім'ї [PERSON] не мав та свідоцтво про право на спадщину після смерті батька не отримував, що вбачається з ксерокопії виписок з погосподарської книги Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 23-33) та листа Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 1910/01-16 від 13.09.2017 року (а.с. 62). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивачі спадщину фактично прийняли, вступивши в управління та володіння спадковим майном та між ними досягнута угода про те, що вони прийняли у спадщину земельні ділянки відповідно до їх встановлених меж, без розподілу кожної ділянки по 1/2 частці, враховуючи при цьому, що площі ділянок є рівними та межують одна з одною. Однак, отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки в нотаріальній конторі вони не мають можливості, оскільки державні акти, що посвідчують право власності спадкодавця на земельні ділянки видані 27.06.2003 року, тобто після припинення його цивільної правоздатності в зв'язку зі смертю, а також у зв'язку з відсутністю доказів фактичного прийняття ними спадщини після смерті батька, що підтверджується постановою Вінницької районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 1029/02-31 від 30.05.2017 року (а.с. 5). Так, дійсно відповідно до п. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність [PERSON] припинилась в зв'язку з його смертю [INFO] року, а зазначені вище державні акти на право приватної власності на землю видані на його ім'я 27.06.2003 року, тобто після його смерті. Факт належності спадкодавцю [PERSON] вищевказаних земельних ділянок підтверджується довідкою № 611, виданою виконкомом Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 21.06.2016 року, відповідно до якої [PERSON] був включений в списки осіб-співвласників, що мали право на отримання земельної частки (паю) та отримання державного акта про право власності на землю (а.с. 15), ксерокопією технічної документації по передачі земельних часток (паїв) з виготовленням державних актів на право приватної власності на землю власникам сертифікатів на земельну частку (пай) в межах Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (книга 2) (а.с. 16-22). У п. 3.3. розділу 1 ч. II Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009 зазначається, що Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуваннюцим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:- довідка житлово-експлуатаційноі організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним;довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню;копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини;запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі);інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. У п. 3.4. розділу 1 ч. II вказаних Методичних рекомендацій зазначається,що також доказом вступу в управління чи володіння спадковиммайном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються нотаріусом з врахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і за відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Доказом того, що позивачі фактично вступили в управління та володіння спадковим майном після смерті батька [PERSON] є довідка № 614, видана Степанівською сільською радою Вінницького району Вінницької області від 22.06.2016 року (а.с. 14) та наявність у них правовстановлюючих документів, виданих на ім'я [PERSON], зокрема державних актів на право приватної власності на землю. Згідно п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Аналізуючи вищевикладене, судом встановлено, що за життя [PERSON] на законних підставах володів і користувався вищезазначеними земельними ділянками, а позивачі [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку прийняли спадщину після нього. Крім того, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає суду законні підстави для задоволення позову. Також, у зв'язку з відсутністю клопотання про розподіл судових витрат, суд вважає залишити їх за позивачами. На підставі викладеного та

Outcome: approved