Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення порядку участі у вихованні, розвитку та утримуванні малолітньої дитини, визначення основного місця проживання та з ким із батьків має проживати дитина та стягнення аліментів. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що 14.09.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] року у подружжя народився син [PERSON]. Відповідно до рішення Дарницького районного суду м.Києва від 25.02.2015 року шлюб було розірвано за ініціативою відповідача. Як зазначають позивачі, відповідач має намір відсторонити [PERSON] від участі у вихованні та розвитку дитини. Крім того, 23.03.2015 року відповідач зверталась з заявою до Служби у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про визначення доцільним зміни прізвища дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]». 26.03.2015 року комісія з питань захисту прав дитини прийняла рішення про недоцільність зміни прізвища дитини. 11.06.2015 року ухвалою Деснянського районного суду м.Києва було відкрито провадження у справі за позовом відповідача до позивача [PERSON] про зміну прізвища малолітньої дитини. Посилаючись на викладене, позивачі вважають, що дії, наміри та вчинки відповідача спрямовані на позбавлення позивача [PERSON] конституційного права здійснювати батьківські функції та батьківські обов`язки, в зв`язку з чим просять: встановити порядок участі батьків малолітньої дитини [PERSON] у вихованні, розвитку та утриманні у наступному порядку: -кожний місяць року, який припадає на непарне число для застосування своїх батьківських прав і виконання своїх батьківських обов`язків використовується матір`ю [PERSON] - [PERSON] При цьому необхідно встановити місце тимчасового проживання малолітньої дитини у місячний період за місцем фактичного проживання матері дитини та при умові, що мати дитини буде проживати разом зі своїми батьками: батьком [PERSON] та матір`ю [PERSON], для забезпечення належного рівня життя і розвитку дитини (на наступний рік батьки здійснюють свої батьківські функції, змінивши порядок, а саме - порядкові номери місяців, за якими вони будуть здійснювати свої права та обов`язки щодо малолітньої дитини). Такий порядок застосовувати до виповнення дитині 10-тирічного віку, а саме віку, коли думка дитини щодо спору, з ким вона має проживати, буде усвідомлена самою дитиною; -кожний місяць року, який припадає на парне число для застосування своїх батьківських прав і виконання своїх батьківських обов`язків використовується батьком [PERSON] - [PERSON] При цьому необхідно встановити місце тимчасового проживання малолітньої дитини у місячний період за місцем фактичного проживання батька дитини та при умові, що батько дитини буде проживати разом зі своєю матір`ю [PERSON] (на наступний рік батьки здійснюють свої батьківські функції, змінивши порядок, а саме - порядкові номери місяців, за якими вони будуть здійснювати свої права та обов`язки щодо малолітньої дитини). Такий порядок застосовувати до виповнення дитині 10-тирічного віку, а саме віку, коли думка дитини щодо спору, з ким вона має проживати, буде усвідомлена самою дитиною; визначити основне місце проживання та з ким із батьків має проживати малолітня дитина [PERSON] за позивачем [PERSON] Такий порядок застосовувати до виповнення дитині 10-тирічного віку, а саме віку, коли думка дитини щодо спору, з ким вона має проживати, буде усвідомлена самою дитиною; стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у наступному порядку: -з урахуванням визначеного порядку проживання дитини визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме - щомісячно сплачувати в інтересах дитини суму грошових коштів, котра щомісячно має становити 6000 грн. (320 доларів США за курсом 21,3 грн. за 1 долар США на дату розгляду справи) та таку суму розподілити між батьками у рівних частинах, а саме по 3000 грн. з перерахуванням зазначеної суми на банківську картку [PERSON] з обов`язковим урахуванням індексації та курсу національної валюти. Такий порядок стягнення аліментів застосовувати щомісячно до 14-ти річного віку дитини, а саме - до віку, коли у відповідності до норм СК України дитина матиме право приймати участь у визначенні порядку застосування аліментних коштів; участь батьків малолітньої дитини [PERSON] у додаткових витратах на розвиток та виховання дитини покласти на кожного окремого із батьків, з ким проживатиме дитина, у відповідності до порядку, визначеному судом. Відповідач, заперечуючи проти позову, звернулась до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів і додаткових витрат на дитину та надання дозволу на тимчасовий виїзд з України малолітній дитині. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30.11.2016 року позовні вимоги за зустрічним позовом в частині щодо стягнення аліментів і додаткових витрат на дитину та надання дозволу на тимчасовий виїзд з України малолітній дитині залишено без розгляду за заявою відповідача. Вимоги про визначення місця проживання дитини відповідач обґрунтовує тим, що дитина постійно проживає з нею, вона (відповідач) належним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своєї дитини, а також прихильність дитини до неї й навпаки. На думку відповідача, виключні обставини, за якими б малолітню дитину можна було б вилучити у матері, визначивши місцем проживання такої з батьком, відсутні. Посилаючись на викладене, а також вік дитини, відповідач просить визначити місце проживання дитини [PERSON] разом з нею - [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечував. При цьому зазначив, що йому завжди створювались перешкоди у спілкуванні з дитиною, однак, останні декілька місяців вони з відповідачем досягли порозуміння щодо участі батька у вихованні дитини через наявність цивільної справи в суді. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи обставини справи та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача [PERSON] на підставі наявних доказів згідно заявлених вимог. При цьому суд звертає увагу і на те, що звернувшись до суду з даним позовом разом з [PERSON], позивач [PERSON] жодних позовних вимог не висуває. Відповідач проти задоволення позову заперечувала, вимоги зустрічного позову підтримала та просила про їх задоволення. При цьому вказала, що дитина проживає разом з нею, спору з цього приводу між нею та позивачем не виникає, а тому просила винести рішення в інтересах малолітньої дитини. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім'ї Броварської районної державної адміністрації Київської області, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Від Служби у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації надійшли письмові пояснення, в яких третя особа просить розглядати справу у відсутність представника Служби та винести рішення з максимальним врахуванням інтересів дитини (а.с.220). Від служби у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації надійшов лист, в якому третя особа також просить розглядати справу у відсутність її представника (а.с.223). В заяві від 29.07.2016 року представник органу опіки та піклування Броварської районної адміністрації просить розглядати справу в його відсутність. В подальшому Служба у справах дітей та сім'ї Броварської районної державної адміністрації Київської області надала суду висновок по суті позовних вимог (а.с.149, 224, 225-226). Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників третіх осіб. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов [PERSON], [PERSON] підлягає частковому задоволенню, в той час, як наявні підстави для задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.09.2012 року (а.с.186). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.187). Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 25.02.2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.188). На підставі рішення Деснянського районного суду м.Києва від 13.06.2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, відділ РАЦСу Дарницького районного управління юстиції про зміну прізвища дитини, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 13.10.2016 року, прізвище дитини змінено з «[PERSON]» на «[PERSON]», в зв`язку з чим видано свідоцтво про народження дитини з відповідними змінами (а.с.230-237, 238) Як встановлено в судовому засіданні, і даний факт підтверджено сторонами по справі, малолітня дитина проживає разом з матір`ю - відповідачем [PERSON] Між сторонами склалися конфліктні стосунки та ними не досягнуто остаточної згоди щодо порядку участі батька у вихованні дитини, в зв`язку з чим позивачі звернулись до суду з даним позовом. Згідно ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб'єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до принципу 7 даної Декларації, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків. У силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.91 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У статті 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 18 зазначеної Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. За приписами ст.7 Сімейного кодексу України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно із ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ст.18 СК України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Згідно ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Частинами 1, 2 ст.159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається із рішення Європейського суду з прав дитини від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Такими чином, із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159, 161 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо визначення місця проживання дитини, участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. (ст. 157 СК України ). Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Слід зазначити, що прийняте рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для батьків (ст. 158 СК України ). І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними права батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»). З матеріалів справи вбачається про існування між колишнім подружжям стійкого конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. В той же час, в судовому засіданні позивач [PERSON] зазначив про те, що на даний час перешкод у його спілкуванні з дитиною не створюються. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов № 271 від 08.06.2016 року, складеного Службою у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS]. Даним актом встановлено, що для дитини облаштована окрема кімната, в якій є окреме спальне місце, місце для занять, багато іграшок (а.с.120). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеного Службою у справах дітей та сім`ї Броварської районної державної адміністрації від 01.08.2016 року, було проведено обстеження житлових умов проживання малолітньої дитини [PERSON] [ADDRESS]. Даним актом встановлено, що в будинку для виховання, розвитку та проживання дитини створено умови, у дитини окрема кімната, шафа для одежі, багато іграшок. Велика відкрита тераса облаштована для дитячих ігор, сад для прогулянок, також є басейн. За зазначеною адресою зареєстровані та проживають відповідач, батьки відповідача [PERSON], [PERSON] та малолітня дитина (а.с.218). Відповідно до висновку, складеного Органом опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації від 10.10.2016 року № 1206/01-12, комісія з питань захисту прав дитини вирішила: -визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матір`ю [PERSON]; -призначити порядок участі у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], окремо проживаючого батька [PERSON] та встановити порядок зустрічі з дитиною у зручний для обох сторін час, за домовленістю, у присутності матері, але не рідше двох разів на місяць, та надавати батьку вільний доступ у день народження та святкові дні (а.с.225-226). Також, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 13.06.2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, відділ РАЦСу Дарницького районного управління юстиції про зміну прізвища дитини, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 13.10.2016 року, встановлено, що малолітня дитина фактично проживає у родині матері. Враховуючи те, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, суд вважає можливим визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], з якою дитина фактично проживає, що відповідає принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року. В зв`язку з цим суд задовольняє вимоги зустрічного позову та відмовляє в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] в цій частині. Що стосується вимог позивача [PERSON] (як зазначалось вище, позивач [PERSON] самостійних вимог щодо участі у вихованні дитини не висувала) про встановлення порядку участі у вихованні, розвитку та утримуванні малолітньої дитини, стягнення аліментів, то суд вважає можливим призначити порядок участі батька у вихованні дитини відповідно до висновку, складеного Органом опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації від 10.10.2016 року № 1206/01-12, оскільки варіант участі батьків у вихованні дитини (проживання дитини по місяцю по черзі з кожним з батьків), який просить встановити позивач, є неприйнятним з урахуванням віку дитини. Крім того, суд звертає увагу і на те, що за своїм змістом позовна заява [PERSON], [PERSON] є по суті запереченнями позивачів на позовну заяву [PERSON] про зміну прізвища дитини. Суд вважає необхідним зауважити і на те, що вказаний графік спілкування не являється остаточним і може бути в подальшому змінений в залежності від віку дитини, її інтересів та можливостей батьків. З огляду на викладене, дані вимоги підлягають частковому задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів, то суд також не вбачає підстав для їх задоволення, з огляду на наступне. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що суд визначає місце проживання малолітньої дитини з матір`ю - відповідачем [PERSON], то підстави для стягнення з неї аліментів на користь батька - позивача [PERSON] відсутні. Вимог про стягнення аліментів на утримання дитини з позивача відповідач [PERSON] на даний час не висуває. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Частиною 3 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення вимог [PERSON], [PERSON] та задоволення вимог зустрічного позову [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial