Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони є рідними доньками [PERSON], який помер 24.07.2012р. За життя батька був побудований будинок приблизно у 1985 році. Після смерті матері, батько вдруге одружився на [PERSON], яка у 1996 році вселилася у будинок. Після смерті батька відкрилася спадщина до складу якої входив житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами. З метою оформлення спадщини Позивачі звернулися до нотаріальної контори та почали збір необхідних документів. Так, 07.11.2012р. за наслідками звернення Позивачів до Ширяївського ДКП БТІ, Позивачі дізналися про те, що спірний будинок лише на ? належить покійному батькові, а решта ? будинку належить [PERSON] Підставою для оформлення права власності є рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Ширяївського району №15 від 16.03.2009р.Також, Позивачами була отримана довідка за №882 від 13.11.2012р. відповідно до змісту якої про відсутність в сільській раді заяви [PERSON] та рішення №15 від 16.03.2009 р. З огляду на це, Позивачі вважають що заява від покійного батька [PERSON] не подавалася та рішення №15 від 16.03.2009 р. не приймалося. Оскільки за життя покійного батька правовстановлюючі документи на житловий будинок, окрім оскаржуваного рішення №15 від 16.03.2009р., не оформлювались, то у Позивачів відсутня можливість оформити спадщину через органи нотаріату. З урахування вказаного, Позивачі просять суд визнати не чинним та скасувати рішення №15 від 16.03.2009р. та виданого на його підставі свідоцтва серії САС №602682 про право власності на нерухоме майно від 18.03.2009р. та визнати за Позивачами в порядку спадкування за законом, в рівних долях, тобто по ? частині право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований с. Ганно-Покровка Ширяївського району Одеської області по вул. Калініна, 64. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі та до початку розгляду справи по суті предявила зустрічний позов, який Ухвалою суду від 15.01.2013р. був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. На обґрунтування зустрічного позову [PERSON] вказує на те, що з січня 1995 року, як дружина [PERSON] вселилася до спірного будинку, який вже на той час був побудований, але не оформлений належним чином. З моменту вселення у спірний будинок, Позивачка за зустрічним позовом вела спільне господарство із покійним [PERSON], що підтверджується довідкою виданою [PERSON] сільською радою, свідоцтвами про шлюб та про смерть. Таким чином Позивачка за первісним позовом та покійний [PERSON] прожили у спірному будинку 14 років та вирішили оформити належним чином правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок. В 2009 році був виготовлений технічний паспорт та отримане Свідоцтво на право власності на нерухоме майно серії САС №602682 від 16.03.2009р. Крім цього, під час спільного проживання Позивачка за зустрічним позовом із покійним [PERSON] оформили право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будник, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) та ведення особистого селянського господарства. Враховуючи те, що вказане вище нерухоме майно було набуто Позивачкою за зустрічним позовом під час перебування із покійним [PERSON] у шлюбі, тобто є спільною сумісною власністю та враховуючи набувальну давність володіння житловим будинком, Позивачка за зустрічним позовом просить суд прийняти зустрічний позов до спільного розгляду із первісним позовом; задовольнити зустрічний позов у повному обсязі; у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі; визнати за [PERSON] право власності на ? житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: село Ганно-Покровка Ширяївського району Одеської області по вул. Калініна, 64; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті чоловіка [PERSON], а саме 1/3 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: село Ганно-Покровка Ширяївського району Одеської області по вул. Калініна, 64; визнати за [PERSON] право користування житловим будинком з надвірними будівлями і спорудами за адресою: село Ганно-Покровка Ширяївського району Одеської області по вул. Калініна, 64; зобовязати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод у користуванні житловим будинком з надвірними будівлями і спорудами за адресою: село Ганно-Покровка Ширяївського району Одеської області по вул. Калініна, 64. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, заперечує проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом з мотивів наведених у письмових поясненнях. Позивачка за зустрічним позовом заперечує проти задоволення позовних вимог за первісним позовом, підтримує позовні вимоги за зустрічним позовом та просить задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] сільська рада заперечує проти задоволення позовних вимог за первісним позовом. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 24 липня 2012 року помер [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно. З метою оформлення спадщини, Позивачі за первісним позовом подали відповідні заяви до Любашівської державної нотаріальної контори та в процесі збирання документів, необхідних для отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину зясували, що право власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: село Ганно-Покровка Ширяївського району Одеської області по вул. Калініна, 64 належить в рівних частках покійному [PERSON] та [PERSON]. Право власності було оформлене на підставі рішення №15 виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Ширяївського району Одеської області від 16.03.2009 р. Ставлючи питання про визнання не чинним та скасування рішення №15 виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Ширяївського району Одеської області від 16.03.2009р. позивачі за первісним позовом обґрунтовують вимоги тим, що вказане рішення взагалі не приймалося, виконавчий комітет з цього питання не збирався й заява покійного [PERSON] з приводу оформлення правовстановлюючих документів до сільської ради не подавалася. На підтвердження позиції Позивачами за первісним позовом надано довідку [PERSON] сільської ради №882 від 13.11.2012р. про відсутність в сільській раді заяви померлого [PERSON] про оформлення права власності на житловий будинок та рішення №15 від 16.03.2009р. Про оформлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. В судовому засіданні був допитаний сільський голова [PERSON] сільської ради [PERSON] який показав, що заява про оформлення права власності від померлого [PERSON], журнал реєстрації вхідної кореспонденції за 2009-2010 роки та погосподарські книги за період 1996-2000 роки не збереглися, при яких обставинах та яким чином приймалося оскаржуване рішення він не памятає. Наявність різних за змістом та оформленням рішень №15 від 16.03.2009р. (а.с. 8 та 63) пояснив що це проекти рішень. Крім цього, в судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] який у 2009 році був членом виконавчого комітету [PERSON] сільської ради. Свідок пояснив що виконавчий комітет [PERSON] сільської ради питання оформлення права власності на спірний будинок не вирішував, звідки таке рішення взялося, йому не відомо, оскільки він таке рішення не підписував та за нього не голосував. За таких обставин суд погоджується із твердженням Позивачів за первісним позовом про те що оскаржуване рішення взагалі не приймалося. Відповідно до приписів чинного на момент виникнення спірних відносин «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом №7/5 від 07.02.2002р. Міністерства юстиції України, обовязковою умовою державної реєстрації права власності на нерухоме майно є подання разом із відповідною заявою правовстановлюючого документа. Додатком 2 до Тимчасового положення встановлений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно до якого входить свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування. Оскільки вказане рішення №15 від 16.03.2009 року яке було підставою для видання свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС №602682 від 16.03.2009р. не приймалося, то відповідно не було підстав для видачі свідоцтва про право власності, й таке свідоцтво є не чинним та підлягає скасуванню. Суд критично ставиться до твердження Позивача за зустрічним позовом про набуття права власності на спірний будинок за набувальною давністю на підставі ст. 344 Цивільного кодексу України з огляду на наступне. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, набуття права власності за набувальною давністю здійснюється на підставі рішення суду. Крім цього, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» ураховуючи положення\~пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Згідно з наявними в матеріалах справи доказами, поясненнями представника Позивачки за зустрічним позовом, слідує що будь-якого рішення суду щодо визнання права власності на спірний будинок не приймалося, а строк користування спірним будинком є недостатнім для застосування до спірних правовідносин ст. 344 Цивільного кодексу України. Суд відмовляє Позивачам за первісним позовом у задоволенні вимог щодо визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування, оскільки відповідачами за таким позовом є особи, які не визнають або оспорюють право власності на майно у тому числі у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження твердження Позивачів за первісним позовом про неможливість оформити право власності на спірний будинок в порядку спадкування. Суд також відмовляє Позивачам за зустрічним позовом у задоволенні вимог щодо визнання права власності на ? частини спірного будинку та визнання права власності на 1/3 частину спірного будинку в порядку спадкування, визнання права користування на спірний будинок, зобовязання не чинити перешкод в користуванні житловим будинком оскільки вказані вимоги є взаємовиключними та безпідставними. Позивачем за зустрічним позовом не обґрунтовано належними та допустимими доказами необхідність визнання права власності на ? частину спірного будинку, оскільки вказаний будинок на момент розгляду справи належить в рівних частках тобто по ? покійному [PERSON] та Позивачці за зустрічним позовом. Щодо визнання права власності на 1/3 частини спірного будинку в порядку спадкування, то Позивачем не надано доказів неможливості реалізації права на спадщину в порядку, передбаченому книгою шостою Цивільного кодексу України Спадкове право, натомість надані копії свідоцтв про прийняття спадщини за законом (а.с.191-195). Відносно наявності перешкод у користуванні майном відсутні будь-які докази існування таких перешкод, їх реальності та істотності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судові витрати залишити за сторонами.

Outcome: partial