Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просять стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду, а саме: на користь [PERSON] матеріальну шкоду - витрати на лікування неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1495,47 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 500 грн.; на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., завдану кримінальним правопорушенням. Позов мотивований тим, що позивач [PERSON] є потерпілим по кримінальному провадженні, в якому відповідач [PERSON] є обвинуваченим у вчиненні відносно нього кримінального правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 296 КК України з спричиненням тілесних ушкоджень. У зв`язку з проходженням стаціонарного і амбулаторного лікування [PERSON] , його законним представником, позивачем [PERSON] , були понесені витрати на придбання ліків на загальну суму 1495,47 грн. Крім того, внаслідок вчиненого у відношенні позивача [PERSON] вищевказаного кримінального правопорушення, як вказує позивач, він зазнав значних моральних переживань. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської областівід 02.10.2020 р. у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивачі у судове засідання не з`явились з невідомих суду причин. Відповідачі також не з`явилися у судове засідання з невідомих суду причин, хоча своєчасно та належним чином сповіщалися про час і місце їх проведення, що підтверджується поштовими конвертами з відмітками «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзиву, пояснень щодо позову чи будь-яких заяв відповідачі суду не надали. Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Також суд зазначає, що оскільки ухвалою суду від 02.10.2020 року відповідачеві роз`яснювалося право подати відзив, у якому він повинен викласти заперечення проти позову у визначений судом строк, а також наслідки неподання такого відзиву, однак відзив до суду за весь час перебування в провадження суду цієї справи подано не було, на підставі ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.ч.5,8 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської областівід 27.12.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, а на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» його було звільнено від призначеного покарання. Крім того, згідно вказаного вироку суду з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стягнуто на користь потерпілого [PERSON] , [PERSON] 1495,47 грн. матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди та 500 грн. витрат на правову допомогу. Вироком, що вступив в законну силу (із врахуванням змін відповідно до ухвали Харківського апеляційного суду від 18.08.2020 року) встановлено, та відповідно не потребує доведенню такі обставини: 27.05.2016 року близько 23:30 год., [PERSON] , знаходячись на автобусній зупинці «Стадіон», розташованій за адресою: Харківська область, м. Куп`янськ, пл. Стадіонна, підійшов до раніше йому знайомого неповнолітнього потерпілого [PERSON] , з яким затіяв словесну сварку, в ході якої грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи явну неповагу до суспільства, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі і правилами поведінки людини в суспільстві, безпричинно, з хуліганських спонукань, умисно, проявляючи особливу зухвалість, в присутності неповнолітніх осіб, наніс [PERSON] два удари кулаками рук в область обличчя, після чого [PERSON] схопив [PERSON] за тулуб та повалив його на землю і сів зверху на потерпілого, який лежав на спині. Продовжуючи свої хуліганські дії, [PERSON] підняв с землі фрагмент силікатної цегли, за допомогою якого наніс потерпілому [PERSON] чотири удари по голові, спричинивши таким чином останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, з наявністю саден на обличчі в області верхньої та нижньої губи і носа, а також забійної рани тім`яної області справа, з наступною її первинною хірургічною обробкою, накладенням швів, загоюванням і появою рубця, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 554-КП/16 від 11.11.2016 р. є легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Свої хуліганські дії [PERSON] продовжував тривалий час - більше 15 хвилин, продовжуючи їх нецензурною лайкою, та припинив їх лише внаслідок втручання сторонніх осіб, після чого з місця скоєння злочину зник. У вказаному провадженні [PERSON] визнано неповнолітнім потерпілим, а [PERSON] його законним представником. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 серпня 2020 року апеляційну скаргу прокурора задоволено; апеляційну скаргу захисника Закопайла В.В., цивільного відповідача [PERSON] ,. задоволено частково; вирок в частині призначеного покарання змінено та призначено [PERSON] покарання за ч. 1 ст. 296 КК України у вигляді 45 діб арешту; вирок в частині цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, в решті вирок залишений без змін. Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Згідно з ч. 1 ст. 61 КПК України, цивільним позивачем є особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 61 КПК України передбачено, що права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. За ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ч.2 ст.77 ЦПК України обумовлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За правилами частин 1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підтвердження понесених на лікування витрат позивачами надано копію листа невідкладної допомоги про виклик 27.05.2016 р. медичної невідкладної допомоги до [PERSON] за місцем мешкання з діагнозом «Забійна рана волосяної частини голови» (а.с. 11). Також, з відповіді на запит адвоката головного лікаря КЗОЗ «Куп`янська ЦМЛ» Пякішева А.А. за № 2311 від 21.07.2016 р. вбачається, що [PERSON] 28.05.2016 р. був на прийомі у лікаря стоматолога з діагнозом: «Травматичний періодонтит першого зуба зліва? Ссадина обличчя та слизової оболонки нижньої губи», був направлений на рентгенівський знімок. 23.06.2016 р. звернувся до лікаря отоларинголога з діагнозом: «Гострий риносинусит. Викривлення носової перетинки», призначено амбулаторне лікування. Що також підтверджується копією запису лікаря отоларинголога (а.с. 5, 13). Відповідно до копії виписки № 2548 з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , він перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Куп`янської міської лікарні з 31.05.2016 року по 03.06.2016 року з діагнозом: забійна рана тім`яної області голови, струс головного мозку (а.с.8). Крім того, позивач [PERSON] звертався до лікаря отоларинголога КЗОЗ «Куп`янська ЦМЛ» 19.08.2016 р. з діагнозом: «Хронічний вазомоторний риносинусит в стадії загострення. Викривлення носової перетинки» (а.с. 12). Також, відповідь на запит адвоката головного лікаря КЗОЗ «Куп`янська міська лікарня» Буракова О.Д. за № 01/1813/12-16 від 15.12.2016 р., містить перелік і кількість медичних препаратів, які були призначені [PERSON] у зв`язку з проходженням стаціонарного лікування в травматологічному відділені з 31.05.2016 р. по 03.06.2016 р. (а.с. 6). Крім того, матеріали справи містять копію фіскального чеку від 30.05.2016 р. та інформаційного листа на запит адвоката з КПОЗ «Центральна районна аптека № 63» відносно роздрібних цін на лікарські засоби станом на 03.06.2016 р. відповідно до призначення [PERSON] лікарем отоларингологом, з яких вбачається що придбання ліків та медичних засобів було на загальну суму 747,86 грн. (а.с.6, 15). Крім того, матеріали справи містять інші копії фіскальних чеків відносно придбання ліків та медичних засобів. Разом з цим, суд не погоджується з заявленою вимогою позивачів щодо відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі - у розмірі 1495,47 грн. у зв`язку з не підтвердженням лікарськими призначеннями на придбання ліків та медичних засобів, окрім зазначеного вище. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди. Відносно вимоги позивачів щодо стягнення моральної (немайнової) шкоди, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями ст. 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Згідно із ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Стаття 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до положень частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України. Згідно ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно із роз`ясненнями, викладеними в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначається п.3 Пленуму ВСУ моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Так, внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення, у позивача був порушений звичайний побут. У зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень і знаходження на лікуванні, позивач не міг прийняти участь у випускному балі після закінчення школи, що привело до значних моральних переживань. Крім того, у зв`язку зі станом здоров`я, він не міг прийняти участь у складанні тестів з 07.06.2016 р., що позбавило його права на вступ до вищого навчального закладу в 2016 році, що негативно відобразилось на його моральному стані. Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного та фізичнорго болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року). З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань. Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи наведене, розмір відшкодування суд визначає виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивачки, характеру психологічної травми, яку вона отримала у зв`язку із заволодінням її майном. З огляду на вищезазначене, суд вважає можливим стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Крім того, з відповідачів підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн., які понесла позивач [PERSON] за консультацію, досудову підготовку, складання позовної заяви, які підтверджені квитанцією № 022436 від 16.02.2017 р. (а.с. 11). Також матеріали справи містять копію свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 13.02.2019 р., померлого [INFO] , який в даному позові зазначений як відповідач (а.с.19). Беручи до уваги вказаний факт, стягнення матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу підлягають лише з [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто, з позивачів необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 320 грн. за вимогу щодо відшкодування матеріальної шкоди, а з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 320 грн. за вимогу щодо відшкодування матеріальної шкоди та 1600 грн. за вимогу щодо стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial