Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивачка 01 липня 2014 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому згідно останньої редакції уточнень зазначила, що 15 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого [PERSON] зобов`язалася передати у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 7015. [INFO] [PERSON] помер. 06 травня 2014 року позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в якій вказано, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки є спадкоємець першої черги - дружина померлого [PERSON]. Позивач є рідною сестрою померлого і тому є спадкоємицею другої черги. Останні декілька років життя спадкодавця, позивач утримувала його, він має ВІЧ - інфекціонування, туберкульоз легенів, гепатит, менінгіт, а також був хронічним наркоманом. Останній раз він знаходився на стаціонарному лікуванні з 23 вересня 2013 року по 03 жовтня 2013 року і був виписаний за порушення - приймання наркотичних препаратів. Весь час перебування на лікуванні, все оплачувала позивач, всі медичні препарати також купувала вона. Затрати на поховання [PERSON] сплачувала позивач. Для купівлі [PERSON] квартири [ADDRESS], гроші для цього позичала позивач, з яким уклала договір позики на суму 112 000,00 грн. Крім наданих по договору позики коштів, позивач сплатила за реєстраційні послуги при оформленні права власності суму в розмірі 881,73 грн. та регулярно сплачувала рахунки за користування комунальними послугами на суму 2435,76 грн. Таким чином, зважаючи на те, що позивач два роки до смерті спадкодавця, коли він з причин своєї хвороби та наркотичної залежності знаходився у безпорадному стані, стежила за його станом здоров`я, утримувала його, опікувалася ним, матеріально забезпечувала, купувала йому ліки, стежила за його станом здоров'я, надавала гроші на придбання квартири, позивач має повне право на одержання спадщини після його смерті разом з спадкоємцями першої черги. Позивач просила змінити черговість спадкування та визначити [PERSON] спадкоємицею першої черги разом зі спадкоємицею [PERSON], після смерті [PERSON], стягнути судові витрати. Позивач та її представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі та заперечували проти їх задоволення. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином, письмово просили слухати справу у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.28). Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], що належала йому на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15 серпня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1354 (а.с.7-9). За правилами ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При вирішенні спору про право на спадкове майно, з урахуванням зазначених положень закону, доведенню у цих правовідносинах підлягають обставини щодо: належності майна спадкодавцю; права на спадкування за заповітом чи за законом; факту прийняття спадщини; кола спадкоємців, які прийняли спадщину та розмір їх часток у праві власності на спадкове майно. Згідно матеріалів спадкової, справи № 907/2013, заведеної Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті [PERSON], померлого [INFO], з заявою про прийняття спадщини 21.11.2013 року звернулася дружина померлого [PERSON] та 02 квітня 2014 року [PERSON] (а.с.46-73). Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, оскільки у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його бабка та дід як з боку батька, так і з боку матері. Встановлено, що, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.05.2014 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги (а.с.19). Як вказала позивачка, вона є рідною сестрою померлого, а відтак спадкоємицею другої черги після його смерті. Разом з тим, доказів в підтвердження родинного зв'язку суду не надала. Як вбачається з актового запису про народження батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.72 на звороті). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.89,92) А тому, позивачем не доведено ступінь споріднення зі спадкодавцем, як наслідок черговість спадкування за законом. Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За змістом вказаної норми закону, при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Обгрунтовуючи вимоги позову в частині зміни черговості одержання права на спадкування, позивачка посилалась на те, що [PERSON] постійно хворів, перебував на стаціонарному лікуванні, мав діагноз ВІЧ - інфекціонування, туберкульоз легенів, гепатит, менінгіт, а також був хронічним наркоманом, тому потребував постійного догляду та матеріальної допомоги, яку тривалий час надавала позивачка. Однак жодних доказів, які б свідчили про безпорадний стан спадкодавця суду не надано, зокрема висновки експерта, тощо. Стосовно того, що позивачка надавала матеріальну допомогу спадкодавцю, а саме, купували ліки та інші засоби необхідні для покращення його стану здоров`я, то вони є необгрунтованими, оскільки ці обставини самі по собі не свідчать про те, що спадкодавець потребував такої матеріальної допомоги і, що саме позивачка протягом тривалого часу її надавала, як того вимагає ч.2 ст.1259 ЦК України. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] нічого конкретного стосовно предмета спору суду не пояснили, а тому, суд ставиться критично до їх пояснень. Таким чином, в судовому засіданні не доведено, що позивач взагалі відноситься до будь-якої черги спадкування, що спадкодавець потребував допомоги та знаходився в безпорадному стані, що саме позивачка протягом тривалого часу її надавала, як того вимагає ч.2 ст.1259 ЦК України. Оскільки позивачка в суді не довела обставин, на які посилалась як на обґрунтування позовних вимог, то у суду не має підстав для застосування приписів ч.2 ст.1259 ЦК України, та відповідно, задоволення позову. Посилання позивача на те, що нею були надані кошти на купівлю квартири згідно договору позики, жодних наслідків для розгляду даної справи не мають. Крім того, з наданих до матеріалів справи квитанцій про оплату комунальних послуг не можливо встановити, що саме позивач була платником, а тому суд не бере їх до уваги. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог суду не представлено. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. А тому, враховуюче вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є незаконними, недоведеними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed