Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Харківської міської ради, в якому просили суд: - визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO]; - визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 3/8 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO]; - визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 3/8 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування позову посилались на те, що на підставі рішення виконкому [PERSON] депутатів трудящих м. Харкова № 137 від 05 травня 1987 року, [PERSON] виданий ордер № [NUMBER] на сім'ю з трьох осіб на право заняття трьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки Об'єднання житлових кооперативів «Екран» № 18 від 16 грудня 2014 року власником квартири [ADDRESS] був [PERSON], який помер [INFO]. Вартість квартири в сумі 11189,00 карбованців сплачена в повному обсязі у грудні 1991 року. Оскільки вказана квартира була нажита батьками позивачів під час шлюбу, вона є їх сумісною власністю. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 вказаної квартири, яку фактично прийняли дружина померлого - [PERSON] та його син - [PERSON] по 1/4 частини квартири кожний, у зв'язку з чим [PERSON] набула у власність 3/4 частини квартири, а [PERSON] - 1/4 частину квартири. [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на 3/4 частини квартири [ADDRESS]. Позивачі наголосили, що вони є спадкоємцями першої черги за законом після померлої матері [PERSON]. [PERSON] прийняв спадщину фактично, оскільки на час її смерті був зареєстрований та проживав у квартирі. [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері. 24 квітня 2015 року приватний нотаріус ХМНО Водяницька О.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS], у зв'язку із ненаданням правовстановлюючого документу на підтвердження права власності на вказану квартиру. Посилаючись на те, що згідно з нормами законодавства спадкодавець, який повністю вніс пайовий внесок на квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на квартиру, позивачі звернулись до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд задовольнити позов. Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідних поштових відправлень. Відповідно до ст.. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення першого позивача та представника другого позивача, суд встановив наступне. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 19 лютого 1994 року Харківським міським відділом запису актів громадянського стану, [INFO] помер [PERSON], про що зроблено актовий запис № 2861 (а.с. 17). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, [INFO] померла [PERSON], про що зроблено актовий запис № 8841 (а.с. 18). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], повторно виданого 05 серпня 1994 року Комінтернівським відділом реєстрації актів громадянського стану, 06 вересня 1964 року народилась [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 1392. Батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Згідно актового запису та повного витягу про шлюб № 630 від 12.03.1986 року громадян [PERSON], [INFO], та [PERSON], внесеного до Державного реєстру актів цивільного стану за № 31942074, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 69, 70-71). Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] прізвище дружини залишилось [PERSON] (а.с. 61). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 25 лютого 1976 року Палацом новонароджених м. Харкова, [INFO] народився [PERSON]. Про що зроблено відповідний актовий запис № 2082. Батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Таким чином, позивачі є донькою та сином [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як ч. 2 ст. 1220 ЦК України, так і ст. 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Враховуючи, що батько позивача та відповідача помер [INFO], до спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому [PERSON] депутатів трудящих м. Харкова № 137 від 05 травня 1987 року, [PERSON] виданий ордер № [NUMBER] на сім'ю з трьох осіб: [PERSON] (член ЖБК), [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син) на право зайняття трьохкімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 19). Відповідно до довідки Об'єднання житлових кооперативів «Екран» № 18 від 16.12.2014 року, [PERSON], який помер [INFO], дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], та був членом ЖК «Екран-9» і власником вищевказаної квартири. Вартість квартири в сумі 11189,00 карбованців сплачена в повному обсязі 21 грудня 1991 року (останній внесок) (а.с. 22). З положень ст. 100 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на час набуття права власності, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Відповідно до ст. 15 Закону УРСР «Про власність», який діяв на час виникнення правовідносин, член житлового, житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на це майно. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» ( зі змінами і доповненнями) згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок на квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що згідно з актовим записом про шлюб № 587 від 25.07.1968 року та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 16.09.2014 року, між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб 25.07.1968 року, та після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 66, 67-68). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що внесення пайових внесків за квартиру (з 08.01.1986 року по 24.12.1991 року) було здійснено [PERSON] під час перебування в шлюбі з [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 22 КпШС України (в редакції 1969 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно із ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Доказів того, що між власниками спірної квартири мала місце домовленість щодо розміру належних кожному з них часток, суду не надано, у зв'язку з чим їх частки були рівними. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 квартири [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємцями першої черги є один з подружжя, діти, батьки померлого. У відповідності зі ст.549 ЦК УРСР (1963 р.) спадщина може бути прийнята спадкоємцями протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, або шляхом фактичного вступу у спадкування. Як передбачено ст. 548 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємець, який прийняв спадщину стає власником спадкового майна з моменту відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом були: [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька) та [PERSON] (син). Згідно з Довідкою про прописку № 530, виданою ОЖК «Екран» 12.09.2014 року, за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані та проживали [PERSON] (з 10.06.1987 року по день смерті - [INFO]), та [PERSON] (син) (а.с. 23). Відповідно до Довідки ОЖК «Екран» № 137 від 17.03.2015 року за адресою: [ADDRESS], з 04.06.1993 року зареєстрований та проживає [PERSON] (один) (а.с. 23). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що на час смерті [PERSON], померлого [INFO], у спірній квартирі були зареєстровані його дружина [PERSON] та син [PERSON]. Дочка [PERSON] - [PERSON] до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини не подавала і фактично у спадкування не вступала. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 р.), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Таким чином, [PERSON] (дружина) та [PERSON] (син) фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON] в рівних частинах - кожний по 1/4 частині квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до розподілу часток, [PERSON] стала власницею 3/4 частин квартири, а [PERSON] власником 1/4 частини квартири. Фактично прийнявши спадщину, ані [PERSON], ані [PERSON] право власності на отримане нерухоме майно у встановленому законом порядку не зареєстрували. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про обгрунтованість та законність позовної вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON]. [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на 3/4 квартири за адресою: [ADDRESS] (1/2 частина, що належала їй на праві спільної сумісної власності + 1/4 частна, що належала їй в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON].). Порядок здійснення права на спадкування щодо спадщини, яка відкрилась після набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року, визначений главою 87 ЦК України. Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Зі спадкової справи № 16/2014 до майна померлої [INFO] [PERSON], вбачається, що із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Дубкової О.В. звернулась донька померлої - [PERSON].. Судом встановлено, що [PERSON] не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], а, як зазначив останній, прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою ОЖК «Екран» № 137 від 17.03.2015 року, а також відповідною відміткою у паспорті про зареєстроване місце проживання, та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Згідно з постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Водяницької О.В. від 24.04.2015 року, у відповідності до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (із змінами та доповненнями), для підтвердження складу спадкового майна, а саме: належності спадкодавцю об'єкта нерухомості, що є майном, яке підлягає реєстрації, спадкоємець повинен надати нотаріусу відповідний правовстановлюючий документ. Оскільки правовстановлюючий документ на зазначене нерухоме майно не наданий, а отже відсутній один з документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 24). Враховуючи, що позивачі прийняли спадщину у встановленому законом порядку, однак позбавлені права її оформити в установленому законом порядку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] та [PERSON] у повному обсязі. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved