Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом у якому просять визнати за ними в рівних частках право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS] , що належав їх батьку. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що після смерті їх батька, вони, як спадкоємці за законом звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини у вигляді вказаного нерухомого майна. Однак, нотаріусом було відмовлено у цьому через відсутність документу, що підтверджує право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно. Позивачі в судове засідання не прибули; представник позивачів надав суду заяву у якій просив розглянути справу у їх відсутності. Відповідач надав суду заяву який не заперечив щодо вимог позову та просив розглянути справу у відсутності його представника. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.12.2010 року (а.с. 10). Спадкоємцями померлого за законом є її діти - позивачі, що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 19.03.1968 року, серії [NUMBER] від 09.07.1962 року і серії [NUMBER] від 18.03.1961 року, свідоцтвами про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14.08.1982 року, серії [NUMBER] від 31.01.1989 року, актовим записом про шлюб № 25 від 16.11.1980 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.02.1991 року. Позивачі звернулися до нотаріуса з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлого батька. Постановою нотаріуса Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області Шевченко Ю.В. від 27.02.2020 року № 221/02-31, позивачам, відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , оскльки спадкоємцями не надано документу, що підтверджує право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно (а.с. 16). Норми статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обов`язковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно та земельні ділянки. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Як вбачається із досліджених судом матеріалів технічного паспорту на спадковий житловий будинок, його було побудовано у 1968 році, а відповідні надвірні господарські будівлі та споруди у 1968, 1969 і 1992 роках (а.с. 17 - 20). Тобто, на момент виникнення у померлого [PERSON] прав на спірне нерухоме майно: 1968 - 1992 роки, діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, положення якого не передбачали обов`язкової реєстрації прав на нерухоме майно. Отже, суд приходить до висновку, що права [PERSON] на нерухоме майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] - були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. До складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно із частиною п`ятою статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому суд враховує, що спадкодавець позивачів не встиг оформити право власності на спадкове нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, що діяло станом на дату його смерті. Отже, та обставина, що [PERSON] за життя не встиг оформити право власності на вказаний житловий будинок належним чином не є достатньою підставою для відмови у визнанні за його спадкоємцями права власності на вказане нерухоме майно, яке залишились після смерті їх батька. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивачів щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на дане нерухоме майно в рівних частках. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved