Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивачі [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає по [ADDRESS] , [PERSON] , який проживає [ADDRESS] , звернулися в суд з позовом до [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає по [ADDRESS] , в якому просять усунути перешкоди в користуванні належною їм на праві приватної власності житловою квартирою, розташованою по [ADDRESS] , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за вищевказаною адресою. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору дарування житлової квартири, посвідченого 15.12.1999 року державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, та свідоцтва про право власності на житло, [PERSON] , [INFO] (дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] , [INFO] (син позивача [PERSON] та одночасно позивач) є співвласниками квартири [ADDRESS] , яка належить їм на праві приватної власності. У вищевказаній квартирі зареєстровані громадяни України, а саме: [PERSON] , 1950 р.н. (батько позивача [PERSON] ), [PERSON] , 1953 р.н. (мати позивача [PERSON] ), [PERSON] , 1975 р.н. (позивач), [PERSON] , 2009 р.н. (дочка позивача [PERSON] ) та [PERSON] , [INFO] (відповідач), що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Городенківської міської ради Івано-Франківської області за № 521 від 04.05.2020р. Хоча на даний час відповідач і прописаний (зареєстрований) за адресою - [ADDRESS] , але фактично з 2010 року і по даний час з власної волі в даній квартирі не проживає та не з`являється; добровільно не бере участі в знятті себе з реєстрації як це передбачено чинним законодавством. Відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання осіб, складеного 05.05.2020 року та підписаного членами комісії Городенківської міської ради відомо, що відповідач [PERSON] [INFO] станом на сьогоднішній день проживає без реєстрації по [ADDRESS] . Реєстрація відповідача в житловій квартирі позивачів є перешкодою в отриманні ними пільг для оплати комунальних послуг. Відповідач в телефонному режимі посилається на факт реєстрації у квартирі, як на підставу для подальшого у ній проживання, та всілякими способами уникає від добровільного зняття себе з реєстрації місця проживання за адресою, що вищезазначена. Факт реєстрації відповідача в квартирі, що належить позивачам, порушує їх право власності на дану квартиру, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності. Отже, на підставі статті 391 Цивільного Кодексу України, яка закріплює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, позивачі [PERSON] та [PERSON] мають право звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні належним їм нерухомим майном, шляхом втрати особою (відповідачем) права користуватися ним, а саме житловою квартирою, що розташована по [ADDRESS] . Позивачам [PERSON] та [PERSON] , не вдалося вжити заходів досудового врегулювання спору, так як відповідач жодним чином не бажає добровільно знятися з реєстрації з вказаної вище житлової квартири. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в ньому та просила задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. До суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в черговий раз в судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду направив клопотання про відкладення розгляду справи. В клопотанні відповідач зазначив, що перебуває на роботі за межами України, проте належних доказів не надав. Крім того вказав, що це його єдине помешкання, в якому він народився і проживає, іншого житла в нього немає. До клопотання додано два документи на іноземній мові без перекладу, а також не завірені належним чином фотокопії чотирьох сторінок паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Згідно положень ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи наведені обставини, а також той факт, що неодноразово судові засідання у справі відкладалися через систематичну неявку відповідача, яким заявлялися численні клопотання про відкладення розгляду справи, суд з метою недопущення затягування строків розгляду справи, вважає за можливе у відповідності до положень ч.4 ст.223 ЦПК України провести судове засідання у даній справі за відсутності відповідача, та вирішити справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд зауважує, що відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення судового засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення судового засідання за відсутності відповідача. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на житло від 31 грудня 1998 року, виданого Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах. Дана квартира зареєстрована в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності та записана 09.02.1999 в реєстрову книгу за № 2229. [PERSON] , [PERSON] 15.12.1999 подарували [PERSON] 2/4 частини житлової квартири, розміщеної в [ADDRESS] , що доводиться копією договору дарування житлової квартири від 15.12.1999, посвідченого державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Паньків Д.М., зареєстрованого в реєстрі за № 703. Ѕ частини даної квартири зареєстрована 24.12.1999 в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] . Як слідує із копії свідоцтва про народження, виданого 03.06.1995 (відповідний запис за № 61 від 03.06.1995) [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] (позивач) та [PERSON] . Про те, що [PERSON] , [INFO] , після укладення шлюбу 27.10.2008 з [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище «[PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис за № 99 від 27.10.2008, свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27.10.2008. Згідно довідки № 264, виданої 01.03.2021 Городенківською міською радою, вулиця Дорошенка в м. Городенка відповідним рішенням міської ради перейменована на вулицю Шевченка і ця назва зберігається по даний час. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. До 2013 року реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачою про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлової квартири [ADDRESS] . За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Городенківської міської ради № 136 від 15.05.2020, повідомленням Городенківського районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області № 2616-170/2616.1-20 від 15.05.2020, отриманими на запит суду. Із довідки № 521 від 04.05.2020, виданої виконавчим комітетом Городенківської міської ради [PERSON] , 1995 р.н. вбачається, що в [ADDRESS] проживають: дід [PERSON] , 1950 р.н.; бабка [PERSON] , 1953 р.н.; мати [PERSON] , 1975 р.н.; сестра [PERSON] , 2009 р.н.; дядько [PERSON] , 1973 р.н. Згідно актів про встановлення фактичного місця проживання осіб, складених 05.05.2020, 22.10.2020, комісією Городенківської міської ради, [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований по [ADDRESS] фактично понад двадцять років за адресою реєстрації не проживає; зі слів власників помешкання громадянин [PERSON] на дату відвідування даного помешкання проживає без реєстрації по [ADDRESS] . Із наданої позивачем в судовому засіданні будинкової книги для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] вбачається, що в квартирі по даній адресі зареєстровані: [PERSON] , 1950 р.н. (знято з реєстрації місце проживання [INFO] ); [PERSON] , 1953 р.н.; [PERSON] , 1975 р.н.; [PERSON] , 2009 р.н.; [PERSON] , 1995 р.н.; [PERSON] , 1973 р.н. Допитана судом свідок [PERSON] 10.02.2021 суду пояснила, що вона проживає в будинку по [ADDRESS] . Вказала, що у квартирі [ADDRESS] проживають батьки позивача [PERSON] , які є пенсіонерами і вона часто там буває, заносить продукти. Ствердила, що у позивача [PERSON] є брат [PERSON] , який зареєстрований за вказаною адресою, але там не проживає більше 15 років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 11.03.2021 пояснила, що вона проживає в будинку по [ADDRESS] і як сусідка часто буває у квартирі [PERSON] , де проживають батьки позивача. Ствердила, що [PERSON] не проживає за зареєстрованою адресою уже більше 5 років, а проживає разом із своєю сім`єю у м. Городенка за іншою адресою. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Із наведеного слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Верховний Суд України у постанові від 26 вересня 2019 року в справі №320/1384/17-ц (провадження № 61-48777св18) зробив висновок, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивачів, він відсутній за зареєстрованим місцем проживання більше п`яти років. Реєстрація місця проживання відповідача в належній позивачам житловій квартирі перешкоджає їм належним чином реалізовувати свої права власника об`єкта нерухомості, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved