Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який рішенням суду було розірвано. Від цього шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні. Маючи намір поїхати з дитиною в гості за кордоном на різдвяні та новорічні свята, позивачка просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий вивіз сина [PERSON] за межі України в Італію без згоди батька дитини [PERSON] на період з 19 грудня 2017 року до 01 березня 2018 року. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, а також вказала, що має намір поїхати з сином [PERSON] в Італію в гості до своєї мами та відповідно бабусі дитини на різдвяні та новорічні свята, однак відповідач відмовляється надати дозвіл на тимчасовий вивіз дитини і вимагає за це гроші. Позивачка [PERSON] не заперечила проти проведення заочного розгляду справи у зв'язку з неявкою відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча неодноразово про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать розписки про вручення судової повістки, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки та свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, однак його було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.02.2006 року. Також встановлено, що від спільного проживання у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO]., який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Дунаєвецького районного управління юстиції Хмельницької області та довідкою Дунаєвецької міської ради №312 від 23.11.2017 року. Позивачка декілька разів зверталась до відповідача із проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, а саме до Італії, з метою сприяння інтелектуальному та духовному розвитку дитини як особистості, оскільки саме в Італії постійно проживає мати позивачки і відповідно бабуся дитини, а тому є можливість погостювати у неї на різдвяні та новорічні свята, однак відповідач відмовив у наданні вказаного дозволу і вимагав за це значну суму коштів. Таким чином між сторонами не було досягнуто домовленості щодо виїзду за кордон їх спільної дитини разом з матір'ю, а тому [PERSON] звернулася до суду з приводу отримання такого дозволу без згоди батька [PERSON] Свідок [PERSON] вказала, що є сестрою відповідача і проживає з ним в одному будинку, та пояснила суду, що відповідач був повідомлений нею про час та місце розгляду справи, та вона вручила йому копію позовної заяви з додатками, однак він відмовляється з'явитись до суду, крім того він постійно пиячить, а тому вона не має змоги з ним нормально спілкуватись. Представник органу опіки і піклування Дунаєвецької районної державної адміністрації Яворська Н.В. не заперечила проти задоволення позову та надала рішення комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації від 27.11.2017 року, відповідно до якого [PERSON] рекомендовано надати дозвіл на тимчасовий вивіз за кордон його неповнолітнього сина [PERSON] у супроводі матері, а у разі безпідставного ненадання такого дозволу [PERSON] рекомендовано звернутись до суду. Конвенцією про права дитини (ст.18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. В силу ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зі змісту ст.313 ЦК України вбачається, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. В силу п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п.4 Постанови від 27 січня 1995 року №57, затвердженої КМУ «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріальної згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та надати дозвіл [PERSON] без згоди батька [PERSON] на вивіз неповнолітнього [PERSON], [INFO]. за межі України до Італії на період з 19 грудня 2017 року до 01 березня 2018 року. В силу вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати - 640 грн. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви.

Outcome: approved