Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду 15.04.2014 р. з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останнього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те що, з 2001 р. вона - позивачка перебувала в фактичних шлюбних відносинах та проживала однією сім»єю з відповідачем, від даних відносин [INFO]. у них народився син [PERSON], в подальшому з 2011 р. спільне проживання позивачки та відповідача було припинено, як вказує позивач дитина проживає разом з нею, повністю знаходиться на її утриманні, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов»язків, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому вона вимушена звернутись з вказаним позовом до суду та просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина саме в розмірі 1000 грн. оскільки дитина повністю знаходиться на її утриманні, відвідує гуртки, хворіє, що також потребує додаткових витрат, а оскільки відповідач не працює офіційно та має мінливий дохід стягнення аліментів просила провести в твердій грошовій сумі. Просила задовольнити заявлені позовні вимоги на підставі ст.ст. 180, 181, 184 СК України. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, вказуючи на те, що на утримання дитини фактично витрачає набагато більше коштів ніж просить стягнути з відповідача, однак вона самостійно не взмозі в повному обсязі утримувати дитину, оскільки працює на двух роботах, живе в квартирі яку знімає за договором оренди, вимушена наймати няню для дитини, крім того у дитини є проблеми зору, що вимагає систематичного звернення до окуліста, а відповідач фактично з 2011 р. самоухилився від утримання дитини, жодних коштів не надає, тому наполягала на стягненні аліментів саме в розмірі 1000 грн. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення заявлених позовних вимог заперечував, вказуючи на те, що на даний час немає доходу який би дозволяв утримувати дитину, оскільки на даний час він не працює, має інших дітей яким повинен допомагати, також є власником квартири утримання якої повинен оплачувати, вказував, що на даний час не може сплачувати аліменти в розмірі більшому між 400 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки та відповідача, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO]. народився [PERSON], батьками якого вказано: батько-[PERSON], мати [PERSON] ( а.с. 3). Сторонми визнано як факт, що дитина [PERSON], [INFO] проживає разом з його матір»ю [PERSON] в [ADDRESS]. Позивачкою надано суду ряд квитанцій та товарних чеків на придбання нею продуктів харчування, одягу, медичних препаратів, меблів, окулярів для дитини. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов»язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до наданої суду копії трудової книжки відповідача вбачається, що останній з 01.01.2005 р. офіційно не працює. Також відповідачем на підтвердження своїх заперечень щодо заявлених вимог суду надано квитанцію про сплату житлово-комунальних послуг по [ADDRESS] з якої вбачається, що у відповідача є борг по даній оплаті в 4874 грн. 29 коп. і те, що квартирна плата нарахована в ромірі 477 грн. 46 коп. За правилами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, та те, що відповідач на даний час не працює та отримує мінливий та нерегулярний дохід, однак доказів того, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі не більшому ніж 400 грн. суду відповідачем фактично не надано, а докази надані позивачкою не вказують на те, що суду слід стягнути аліменти на утримання дитини саме в розмірі 1000 грн. суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини на користь позивачки в розмірі 800 грн. щомісячно, оскільки дана сума взмозі забезпечити мінімальні потреби дитини і відповідач фактично є спроможним її виплачувати. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи позов позивачкою пред»явлено до суду 15.04.2014 р., тому суд вважає доцільним стягнути аліменти саме з часу звернення з відповідним позовом до суду. Крім того суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 263 грн. 40 коп. На підставі зазначеного,

Outcome: partial