Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» про захист прав споживачів, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, в якому просили суд стягнути з відповідача солідарно на користь позивачів моральну шкоду у сумі 3\~000 грн., компенсацію у подвійному розмірі за різницю між сплаченими і фактично отриманими позивачами туристичними послугами у сумі 6\~186,85 грн., а також пеню у розмірі 3% вартості роботи (послуги) у сумі 8\~537,60\~грн. Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що між сторонами шляхом видачі ваучера було укладено договір про надання туристичних послуг № 1121583 від 04.06.2018 щодо надання позивачам за їх рахунок туристичної поїздки до Республіки Єгипет в м.\~Шарм-ель-Шейх, починаючи з 05 по 12 червня 2018 року. Позивачі вказували, що істотними умовами даного договору були (зокрема): тривалість та строк перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування 8 днів (7 ночей); з перебуванням у готелі з 05.06.2018 по 12.06.2018; перевізник та характеристика транспортних засобів, що здійснюють перевезення рейс YE 5015 Yanair (А-321), виліт 05.06.2018 Київ (KBP-D 13:00) Шарм-ель-Шейх (SSH 16:00), та переліт у зворотному напрямку рейс YE 5016 Yanair (А-321), виліт 12.06.2018 Шарм-ель-Шейх (SSH 17:00) - Київ (KBP-D 22:00); готель «Reef Oasis Blue Bay Resort & Spa», категорія 5 зірок, що розташований в м. Шарм-ель-Шейх, Республіка Єгипет, дата поселення 05.06.2018; Transfer EGY: Airport Hotel Airport (Sun Int) SSH; сертифікат застрахованої особи № 1121583 від 04.06.2018 на медичні витрати (15\~000 доларів США), нещасний випадок (1\~000 доларів США), багаж (400 доларів США), період страхування з 05.06.2018 по 12.06.2018, кількість персон 2; вартість туристичного продукту 21\~653,96 грн. Зі слів позивачів, вони оплатили повну вартість туристичних послуг 07.05.2018 року. Позивачі вважали, що відповідач, продаючи тур заздалегідь, знав, що надасть значно меншу за обсягом туристичну послугу, ніж ту, що замовляли позивачі, та навмисно ввів їх в оману щодо тривалості та строку перебування у місці надання туристичних послуг, оскільки відповідач був зацікавлений в тому, щоб продати позивачам туристичний продукт за ціною, яка нібито виглядала привабливіше, ніж у конкурентів, і тим самим підштовхнути позивачів до купівлі туру саме у нього. Так, 04.06.2018 року на підтвердження укладання даного договору відповідач надав позивачам пакет документів, необхідних для відпочинку, а саме: ваучер, страхові документи та електронні чартерні пасажирські квитки на рейс рейс YE 5015 Yanair Київ, в якому було змінено час вильоту з 13:00 на 23:59 та рейс YE 5016 Yanair Київ з вказівкою про обов`язкове уточнення інформації про реєстрацію на рейс та час вильоту. Позивачі вказували, що 05.06.2018 року приблизно о 14:00 вони за допомогою онлайн-табло аеропорту Бориспіль-Київ, розташованого в спеціальному розділі на веб-сайті аеропорту отримали інформацію про зміну часу вильоту рейсу YE 5015 Yanair Київ (KBP-D), який мав вилетіти о 17:40, а не в 23:59, як про це зазначено у ваучері № 1121583 від 04.06.2018, що призвело до моральних переживань і непередбачених матеріальних витрат на таксі. По прибуттю о 16:30 в аеропорт позивачам було відмовлено в реєстрації та посадці на рейс YE 5015 Yanair Київ (KBP-D) з огляду на відсутність їх прізвищ у відповідному списку пасажирів цього рейсу. Позивачі стверджували, що протягом тривалого часу позивачам не вдалось отримати будь-яку інформацію від відповідача щодо відсутності їх прізвищ у списку пасажирів рейсу YE 5015 Yanair Київ (KBP-D), так як працівники відповідача просто не відповідали на дзвінки позивачів, що призвело до нервових переживань і стресу. Тільки після наполегливих прохань працівники аеропорту перевірили наявну в них інформацію щодо номеру рейсу, дати та часу вильоту і з`ясували, що за позивачами числяться заброньовані квитки на рейс YE 5011 Yanair Київ (KBP-D) на 23:59, а не на рейс YE 5015 Yanair Київ (KBP-D) о 17:40, як це було зазначено у загаданому вище договорі про надання туристичних послуг. Як вказували позивачі, о 18:00 вони нарешті додзвонились до відповідача, представник якого пояснив допущену помилку в нумерації та часу вильоту рейсу халатністю та неуважністю окремих працівників, але при цьому впевнив їх у тому, що відповідач вирішить питання щодо строку тривалості туру або сплати компенсації за недоотриману послугу. У подальшому, чекаючи на вказаний рейс, позивачі дізналися про його затримання попередньо до 01:30 06.06.2018, але, як потім з`ясувалось, це затримання не було пов`язане з несправністю повітряного судна та забезпеченням безпеки польотів. Внаслідок вищевикладеного позивачі прибули в аеропорт м. Шарм-ель-Шейх не о 16:00 05.06.2018 , а о 05:00 06.06.2018 за Київським часом. 06.06.2018 по прибуттю в готель позивачі дізналися, що відповідач при укладанні договору про надання туристичних послуг заздалегідь надав їм неправдиву і недостовірну інформацію щодо тривалості туру та строку перебування у готелі, оскільки згідно зі списком туристів на заселення у готель, який відповідач передав приймаючій стороні, тривалість туру позивачів складала 7 днів (6 ночей) з перебуванням в готелі з 06.06.2018 по 12.06.2018, хоча позивачі мали бути там 8 днів (7 ночей) з перебуванням в готелі з 05.06.2018 по 12.06.06.2018. Позивачі зазначали, що згідно з готельними нормами реєстрація та заселення в готель «Reef Oasis Blue Bay Resort & Spa» починається о 14:00 за місцевим часом, а тому працівник готелю, маючи інформацію про строк перебування позивачів у готелі з 06.06.2018 тривалий час відмовлявся заселити їх у готель раніше ніж о 14:00, і лише після наполегливих прохань видав о 12:00 позивачам документи на заселення і ключі від номера. Зі слів позивачів, у таку ситуацію потрапили й інші туристи, які скористались послугою відповідача, зокрема, подружжя [PERSON] та [PERSON] .. Про своє незадоволення позивачі неодноразово повідомляли відповідача, звертались до працівника відповідача вирішити питання про продовження строку їх перебування в готелі до 13.06.2018, однак він повідомив, що це виходить за межі його компетенції. Повернувшись до Києва, позивачі звернулись до відповідача з проханням повернути кошти за неотримані послуги, на що їм було запропоновано звернутись для цього із письмовою заявою у довільному стилі. Позивачі надіслали відповідачу 14.06.2018 через відділення Укрпошти своє звернення про повернення коштів із вказівкою на банківські реквізити. Не дочекавшись відповіді від відповідача, позивачі 24.07.2018 через відділення Укрпошти надіслали відповідачу вимогу про відшкодування збитків та моральної шкоди із вказівкою на банківські реквізити, а 03.09.2018 повторно аналогічну вимогу. Позивачі зазначали, що вказані заяви та вимоги результатів не дали. З огляду на вказане, позивачі вважали, що відповідач має сплатити їм як споживачам, моральну шкоду у сумі 3\~000 грн., компенсацію у подвійному розмірі за різницю між сплаченими і фактично отриманими позивачами туристичними послугами у сумі 6\~186,85 грн. (21\~653,96/7=3\~093,42 грн.; 3\~093,42 грн.х2=6\~186,85 грн.), а також пеню у розмірі трьох відсотків за кожний прострочений день договору у сумі 8 \~537,60 грн. (92\~дні х 92,80 грн.). Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. від 21.11.2018 було відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.03.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 08 липня 2019 року відмовлено позивачам [PERSON] , [PERSON] у прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог на підставі вимог ст. ст. 49, 182 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач у судове засідання своїх представників не направив, про розгляд справи був повідомлений належним чином, подав суду відзив, у якому позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Свої заперечення відповідач обґрунтував тим, що кінцева домовленість сторін, що засвідчується виданим ваучером на туристичне обслуговування, є дата початку туру 05.06.2018 о 23:59, а тому відсутні підстави вважати, що відповідачем було порушено умови договору. В судове засідання свідки [PERSON] і [PERSON] не з`явились, в судове засідання неодноразово викликались належним чином, позивач позивач відмовився від клопотання про виклик до суду і допит вказаних свідків та просив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами шляхом видачі ваучера № 1121583 від 04.06.2018 було укладено договір про надання туристичних послуг щодо надання позивачам туристичної поїздки до Республіки Єгипет в м. Шарм-ель-Шейх, починаючи з 05 по 12 червня 2018 року. З огляду на вказаний ваучер, сторони домовились про наступне: країна Єгипет Garden Bay; готель «Reef Oasis Blue Bay Resort & Spa», категорія 5 зірок; період туру 05.06.2018-12.06.2018(7); рейси - YE 5015, виліт 05.06.2018 о 23:59, та YE 5016, виліт 12.06.2018 о 17:00; розміщення DBL; харчування SAL; Transfer EGY: Airport Hotel Airport (Sun Int) SSH; кількість туристів\~-\~2 (позивачі). Згідно з квитанцією від 07.05.2018 позивачі сплатили відповідачу 21\~653,96 грн.. Відповідно до списків туристів строк проживання позивачів в готелі 06.06.2018-12.06.2018. З огляду на наявні в матеріалах справи авіаквитки позивачі повинні були прямували рейсами: YE 5015, виліт 05.06.2018 о 23:59, та YE 5016, виліт 12.06.2018 о 17:00. Як було зазначено самими ж позивачами, в частині номера рейсу [NUMBER] мала місце описка, так як їх рейс о 23:59 мав номер [NUMBER] . Згідно із сертифікатом застрахованої особи № 1121583 від 04.06.2018 позивачі були застраховані, період страхування з 05.06.2018 по 12.06.2018. 05.06.2018 авіарейс YE 5015 до [PERSON] був о 17:45. Позивачі надіслали відповідачу 14.06.2018 через відділення Укрпошти своє звернення про повернення коштів із вказівкою на банківські реквізити. Позивачі 24.07.2018 через відділення Укрпошти надіслали відповідачу вимогу про відшкодування збитків та моральної шкоди із вказівкою на банківські реквізити, а 03.09.2018 повторно аналогічну вимогу. Відповідно до листа ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 08.10.2018 за №\~01-22/2-94 05.06.2018 відправлення авіарейсу YE 5015 за маршрутом Бориспіль Шарм-ель-Шейх було затримано на 1 год. 22 хв. через пізнє прибуття повітряного судна з попереднього рейсу. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що\~ споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, \~ сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів, серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах. Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Європейського союзу у 1973 році за № 543, передбачено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, немає здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача. Частиною 4 ст. 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)\~визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10)\~визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як вбачається\~зі ст.\~23\~ЦК України\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода\~відшкодовується незалежно\~від майнової\~шкоди,\~яка підлягає\~відшкодуванню,\~та не\~пов`язана\~з розміром\~цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема :\~1)\~припинення зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; 2)\~зміна умов\~зобов`язання; 3)\~сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 5 ст. 653 ЦК України передбачено, що якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. З урахуванням ч. 1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. З огляду на ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Згідно з ч. 12 ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити. Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про туризм» ваучер - форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. За приписами абз. 5, 8 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про туризм» суб`єкти туристичної діяльності зобов`язані надавати туристичні послуги в обсягах та в терміни, обумовлені договором відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані туристам (екскурсантам), іншим особам та довкіллю. Статтею 30\~Закону України\~«Про туризм»\~передбачено,\~що порушення\~законодавства в\~галузі туризму\~тягне за\~собою відповідальність\~згідно із\~законом. Порушеннями\~законодавства в\~галузі туризму\~є: провадження\~туроператорської діяльності\~без отримання\~відповідної ліцензії\~або недодержання\~ліцензійних умов; залучення\~до надання\~туристичних послуг\~осіб,\~які не\~відповідають встановленим\~законодавством відповідним\~кваліфікаційним вимогам; ненадання,\~несвоєчасне надання\~або надання\~туристові інформації,\~що не\~відповідає дійсності; порушення\~вимог стандартів,\~норм і\~правил у\~галузі туризму; незаконне\~використання категорії\~об`єкта\~туристичної інфраструктури; порушення\~умов договору\~між туристом\~і суб`єктом\~туристичної діяльності\~з надання\~туристичних послуг; невиконання\~розпоряджень уповноважених\~органів та\~осіб про\~усунення порушень\~ліцензійних умов; порушення\~правил щодо\~охорони чи\~використання об`єктів\~туристичної інфраструктури,\~знищення або\~пошкодження об`єктів\~відвідування; створення\~перешкод уповноваженій\~на те\~законом посадовій\~чи службовій\~особі у\~здійсненні контролю\~за туристичною\~діяльністю,\~у проведенні\~перевірки якості\~надаваних (наданих)\~туристичних послуг\~або додержанні\~ліцензійних умов,\~стандартів,\~норм і\~правил щодо\~здійснення туристичної\~діяльності; незаконне\~втручання у\~здійснення туристичної\~діяльності; розголошення\~відомостей,\~що становлять\~конфіденційну або\~іншу охоронювану\~законом інформацію. Законами може передбачатися відповідальність і за інші порушення у сфері туристичної діяльності. З огляду на ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про туризм» за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 33 Закону України «Про туризм» суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. Разом з тим, за приписами частин першої, третьої статті 12, статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог статей 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з\~ч.ч.\~1-5\~ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто, в результаті аналізу вказаних правових норм, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків. За змістом ст. 20, ч. 2 ст. 30, ч.ч. 1, 2 ст. 32, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про туризм», ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 610, 611, ч.\~5 ст.\~653, ч. 1 ст. 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство у галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг та з вини якого замовнику (туристу) завдано збитків. Відповідно до наявного у матеріалах справи ваучера № 1121583 від 04.06.2018 сторони домовились про виліт позивачів на відпочинок о 23:59 05.06.2018. Як було визнано самими ж позивачами, номер рейсу у ваучері було вказано помилково і що дійсний номер рейсу о 23:59 05.06.2018 був YE 5011. З огляду на вказане та лист ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 08.10.2018 за №\~01-22/2-94 05.06.2018, де зазначено, що відправлення авіарейсу YE 5015 за маршрутом Бориспіль\~ Шарм-ель-Шейх було затримано на 1 год. 22 хв. через пізнє прибуття повітряного судна з попереднього рейсу, та який було подано позивачами в підтвердження факту затримки вильоту, суд не може прийняти до уваги, так як він не стосується дійсного рейсу о 23:59, про який домовились сторони. Інших доказів затримки вильоту позивачів з вини відповідача суду надано не було. Також суду не було надано доказів того, що попередньо сторони дійшли згоди про надання позивачам відповідачем туристичних послуг, починаючи з 17:00 05.06.2018, і що їх перебування в готелі «Reef Oasis Blue Bay Resort & Spa» повинно було бути з 05.06.2018 включно, а відповідач в односторонньому порядку змінив ці умову. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що з боку відповідача перед укладанням договору з позивачами мав місце обман з метою схилення їх до укладання договору про надання туристичних послуг саме з ним. Наданий позивачами скрін-шот екрана комп`ютера з описом тура для позивачів вказаного не спростовує, так як не підтверджує, що він зображує остаточну пропозицію відповідача позивачам про надання туристичних послуг, і що саме ці послуги позивачі оплачували. При цьому суд враховує рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26.06.2008, в якому зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Тобто, матеріали справи містять докази того, що сторони домовились, що тур позивачів буде тривати з 05.06.2018 23:59 до 12.06.2018 17:00. Всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачами не було надано доказів того, що їх тур в дійсності розпочався з 06.06.2018, до того ж з вини відповідача. З урахуванням того, що позивачами не було надано доказів порушення з боку відповідача договору про надання туристичних послуг, введення їх в оману, суд відмовляє у задоволенні позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed