Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Осьмак Я.В. звернулася до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , в обґрунтування позовних вимог зазначила, що за час шлюбу з відповідачем було придбано автомобіль марки OPEL модель INSIGNIA SPORTS TOURER 2010 року випуску, масою 2315, об`єм двигуна 1956, сірого кольору, державний номер [NUMBER] . Просить визнати автомобіль марки OPEL модель INSIGNIA SPORTS TOURER 2010 року випуску, масою 2315, об`єм двигуна 1956, VIN-код [NUMBER] , сірого кольору, державний номер [NUMBER] об`єктом права сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею та [PERSON] право власності по Ѕ частині за кожним із них на вказаний автомобіль. В судове засідання позивачка [PERSON] , не з`явилася, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. В судовому засіданні 18.11.2021 року представник позивачки - адвокат Осьмак Я.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні позову, в подальшому звернулася до суду з заявою з проханням продовжувати судовий розгляд без її участі та без участі позивачки, на задоволення позовних вимог наполягала. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував проти запропонованого позивачкою способу поділу майна. Проте заперечував проти оцінки майна, визначеною суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] у розмірі 293 800 грн. Вважав, що оцінка автомобіля завищена на 30% від дійсної вартості, оскільки оцінка була проведена за відсутності предмету дослідження, тобто без пред`явлення автомобіля (предмета оцінки) та його огляду. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що з 24 грудня 2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу в спільну сумісну власність сторонами набуто автомобіль марки OPEL модель INSIGNIA SPORTS TOURER 2010 року випуску, масою 2315, об`єм двигуна 1956, сірого кольору, державний номер [NUMBER] . Згідно свідоцтва про реєстрацію права транспортного засобу серії [NUMBER] право власності на вказаний автомобіль зареєстровано 09 лютого 2018 року за [PERSON] . Згідно звіту про оцінку майна № 2021/06/22 від 23 червня 2021 року ринкова (дійсна) вартість автомобіля марки OPEL модель INSIGNIA SPORTS TOURER 2010 року випуску, об`єм двигуна 2,0 л, реєстраційний номер [NUMBER] , на дату оцінку складає 293 800 грн. 00 коп. Оцінку проведено на замовлення позивачки. Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. Відповідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Як встановлено по справі спірний автомобіль придбано під час перебування сторін у шлюбі і для забезпечення потреб сім`ї, а тому в силу викладених вимог Закону він вважається спільним сумісним майном подружжя. При поділі майна подружжя підстав визнавати частку одного із подружжя в спірному майні особистою, згідно вимог ст. 57 СК України, у суду немає, коли для захисту прав одного із подружжя при поділі спірного майна, згідно ст. 71 СК України, припинення права на частку в такому майні не потребується. Спірне майно є неподільним і, враховуючи зміст позовних вимог, за кожною із сторін слід визнати право на рівну частку в ньому, залишивши таке майно в їх спільній власності. При вирішенні спору суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що незалежно від того, на кого з подружжя зареєстроване право власності на майно, придбаний ними автомобіль, належать дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а тому за кожним із них слід визнати право власності на Ѕ його частину. За таких обставин позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зауважує наступне. Позивачкою заявлено, що по цій справі нею понесені судові витрати на сплату судового збору. Відповідачем про понесені ним судові витрати не заявлено. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволенні позову судові витрата покладаються на відповідача. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» підлягав сплаті фізичною особою за подання позовної заяви майнового характеру судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивачка за подання позову сплатила судовий збір у розмірі 2938 грн., виходячи з ціни позову 293 800 грн. При цьому позивачка помилково визначила ціну позову, виходячи з вартості спірного майна (автомобіля) у цілому, а не вартості його Ѕ частки. Таким чином, звертаючись до суду з позовом, позивачкою сплачено судовий збір у більшому розмірі ніж передбачено законом. Для вирішення справи про поділ автомобіля шляхом визнання за кожним з подружжя рівних часток на нього, вартість майна не має юридичного значення. Проте вартість майна має значення для визначення ціни позову для сплати судового збору та розподілу витрат на його сплату. Відповідно до пункту 2 частини першої статті176 ЦПК України ціна позову у справах про визнання права власності на майно визначається вартістю майна. Відповідно до частини другої статті 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. При визначенні ціни позову позивачка виходила з оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності. В судовому засіданні сторони не досягли згоди щодо дійсної ринкової вартості автомобіля, проте жодна із сторін не заявила клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи, а наданий позивачкою звіт про оцінку транспортного засобу не може вважитись висновком судової автотоварознавчої експертизи. Тому для визначення справедливої вартості автомобіля суд виходить з його оцінки, але з урахуванням доводів відповідача, який вважав справедливою оцінку на 30% меншою, ніж зазначено суб`єктом оціночної діяльності, що в сумарному виразі становить 205 660 грн. (293 800 грн. - 30%). Таким чином Ѕ частка вартості автомобіля та відповідно ціна позову становить 102 830 грн. (205 660 грн. : 2). За подання позову з ціною 102 830 грн. підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1028,30 грн. (1% ціни позову). В зазначеному розмірі судовий збір підлягає відшкодуванню відповідачем. Сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 1 909,70 грн. (2938,00 грн. - 1028,30грн.) є надмірно сплаченим та може бути повернутий позиваці за її заявою на підставі ухвали суду відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у якому зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На підставі ст. ст. 60,61,63,70 СК України,

Outcome: approved