Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачі звернулись в суд із позовом, в якому, з урахуванням поданих уточнень, вказали на неправомірне позбавлення їх на участь у приватизації квартири [ADDRESS] . При цьому зазначили, що заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.03.2016 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] ) про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Ухвалою того ж суду від 07.09.2016 рорку заочне рішення скасовано. В подальшому позовну заяву залишено без розгляду. На підставі рішення суду від 03.03.2016 року про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, відповідачами [PERSON] , [PERSON] здійснено приватизацію спірної квартири, отримано свідоцтво № [NUMBER] від 15.07.2016 року про право власності. Позивачі вказують на положення ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до частини четвертої якої право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону, та зауважують на доказах, які підтверджують проживанні осіб у помешканні. Окрім наведених обставин - фактичного залишення позову [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, без розгляду, підтвердженням проживання, на думку позивачів, є зміст Богунського районного суду від 10.02.2016 року у справі за позовом КП «Житомиртеплокомуненерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, згідно якого відповідачі просили суд залучити до участі у справі як третіх осіб всіх зареєстрованих та проживаючих у квартирі. Оскільки [PERSON] , [PERSON] та малолітня [PERSON] не мають на правовій основі іншого житла, відтак неправомірно позбавлені участі у приватизації, а відповідачем - Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради, не взято до уваги вимоги положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Житлового кодексу України та наведене ст. 29 ЦК України визначення постійного місця проживання осіб, то, за сукупністю наведених умов, на думку позивачів, підлягають до визнанню незаконними та скасуванню розпорядження про приватизацію Управління житлового господарства Житомирської міської ради № 64319 від 15.07.2016 року, свідоцтво № 64319 від 15.07.2016 року про право власності [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; підлягає до скасування запис реєстратора [PERSON] І [PERSON] від 28.07.2016 року про державну реєстрацію права власності із зобов`язанням Департаменту реєстрації Житомирської міської ради внести запис про скасування запису відповідного реєстратора. \~ \~ \~ \~Крім того, позивачі просять визнати незаконним та скасувати пункт 1.8 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 251 від 06.05.2015 року, яким вирішено змінити договір найму жилого приміщення на відповідача [PERSON] .. В обгрунтування даної вимоги позивачі вказують на те, що на час прийняття даного рішення зареєстрованими у квартирі були шість осіб. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] ) не надавали згоди на зміну наймача жилого приміщення. Представником відповідача [PERSON] , та одночасно третьої особи [PERSON] , подано відзив на позовну заяву, де зауважено на відсутності підстав для задоволення позовних вимог. Так, відповідно до ст. 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених\~основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. В період з 10.11.2014 року по 21.09.2016 року КП «КВЖРЕП 14» складено акти про те, що [PERSON] , [PERSON] та її донька [PERSON] у квартирі не проживають. Оскільки позивачами помилково ототожнюється поняття «права на користування» та «постійне проживання», визначене ст. 29 ЦК України, викладені обставини про постійне проживання у спірній квартирі є необґрунтованим. Станом на час прийняття розпорядження від 15.07.2017 року про передачу у власність квартири [PERSON] , позивачі вже з 2014 року не проживали в квартирі, тобто не були особами, за якими зберіглось право на житло. Здійснена відповідачами процедура, а також надані документи, в тому числі довідка про склад сім`ї, при реалізації права на приватизацію відповідала вимогам «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власніть громадян». Представник також звертає увагу, що пред`являчи позов про скасування ненормативних актів, які вичерпали свою дію та не породжують жодних наслідків для власника квартири [PERSON] , обраний позивачами спосіб захисту не відповідає характеру правовідносин. В судовому засіданні представники позивачів позов підтримали з вищевикладених підстав. Зауважили, що намагались вирішити питання про об`єднання позовних вимог з вимогами про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Ухвалою суду в об`єднанні вимог відмовлено. На час вирішення спору на розгляді в Богунському районному суді м. Житомира перебуває справа з позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним. Відповідач [PERSON] заперечував з приводу задоволення позову та вказав, що після того, як позивач [PERSON] одружилась, вона покинула квартиру спільно із чоловіком та дитиною. Позивач [PERSON] з`являвся за місцем проживання лише в зимній період. Квартира перебувала у занедбаному стані, витрати на її утримання інші члени сім`ї не приймали. На поведінку позивачів постійно також жалілась мати [PERSON] Третя особа [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що квартира була у занедбаному стані. Саме з урахуванням її стану зібраних коштів вистачило на її придбання. Підтвердила, що при огляді квартири вона бачила [PERSON] , її онука [PERSON] . Представник даних осіб підтримав заперечення довірителів. Представник Житомирської міської ради заперечувала з приводу можливості задоволення позову. зазначила, що дії міської ради, органу приватизації ґрунтувались на вимогах законодавства. Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Судом встановлено наступні обставини. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06.05.2015 року № 251 внесено зміни в договір найму жилого приміщення та відкрито особовий рахунок [PERSON] на квартиру [ADDRESS] у зв`язку зі смертю наймача [PERSON] . Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.03.2016 року позов [PERSON] задоволено, відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнано такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради прийнято розпорядження про приватизацію квартири [ADDRESS] від 15.07.2016 року. Відповідачами [PERSON] , [PERSON] 15.07.2016 року отримано свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] . Ухвалою суду від 07.09.2016 року заочне рішення скасовано. В подальшому 30.10.2017 року позов залишено без розгляду за заявою позивача. Згідно договору купівлі-продажу від 07.02.2018 року квартира перейшла у власність [PERSON] . Відповідно до ст. 103 ЖК України договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених\~Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік, іншими законодавчими актами Союзу РСР і цим Кодексом. У відповідності до ч.1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Суд приходить до висновку, що на час прийняття рішення виконавчим комітетом Житомирської міської ради від 06.05.2015 року № 251 про внесення змін в договір найму жилого приміщення, а також в подальшому, такими, що проживали у помешканні були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Дослідженими в судовому засіданні доказами заявами про надання дозволу на переоформлення особового рахунку (а.с. 9-13 том 2) підтверджено надання згоди іншими членами сім`ї особи, яка виявила намір на визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму. Належність підписів особам будь-якими доказами не спростовано. Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Поданими заявами, як членами сім`ї, підтверджено спільне проживання осіб у спірній квартирі. На відповідну правомірність таких заяв вказували й відповідач, його представник. Як зауважувалось вище, пред`явлений позов про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, залишено без розгляду. За умови наявності спору про втрату права на користування, надані акти КП «ВЖРЕП-14» Житомирської міської ради від 10.11.2014 року, 07.04.2015 року, 21.05.2015 року, 05.09.2016 року, 21.09.2016 року про відсутність осіб не є достатніми для отримання судом висновку про не проживання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі\~ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] не надали чіткого підтвердження місця проживання осіб у різні періоди. Свідок [PERSON] зазначила, що дійсно, відповідач [PERSON] працював в будинку культури с. Ходорків приблизно з 2008 року. Свідок [PERSON] повідомила, що після одруження її сина вони із дружиною почали проживати по пр. Миру. Дійсно, в 2013 році у зв`язку з відключенням комунальних мереж переїхали для проживання за місцем проживання свідка до вирішення всіх побутових питань. На вказаний час за місцем проживання свідка мешкає дитина. Додала, що зі слів інших осіб вона повідомлена про конфліктні ситуації за місцем проживання невістки. Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.\~ Третя особа [PERSON] повідомляла, що при огляді квартири вона бачила присутніми бабусю [PERSON] , [PERSON] ( [PERSON] ). З дослідженої в судовому засіданні довідки Комунальної установи «Трудовий архів» Попільнянської районної ради Житомирської області [PERSON] прийнято на посаду художнього керівника Ходорківського будинку культури з 17.09.2007 року, розпорядженням від 04.01.2016 року [PERSON] переведено на посаду працівника по благоустрою села. Повідомленням ГУНП в Житомирській області від 13.08.2019 року вказано, що в період часу з 01.03.2016 року по час надання відповіді, за адресою: [ADDRESS] здійснено виклики наряду поліції: за [PERSON] три виклики, за [PERSON] 1 виклик. Суд приходить до висновку, що проживання таких осіб як [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] носило характер постійного, з періодичним полишенням такого місця проживання, що не може вказувати на припинення характеру постійності, а також на припинення права на користування жилим приміщенням у зв`язку з відсутністю понад встановлені строки. Між членами сім`ї виникає спір з приводу користування майном. Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно з ч.4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Відповідачі [PERSON] , який тривалий час працював в с. Ходорків Попільнянського району Житомирської області, [PERSON] без достатніх правових підстав набули права на приватизацію, позбавивши інших осіб, які постійно проживали, на реалізацію такого права. З приводу зауважень представника відповідача, третьої особи про те, що обраний позивачами спосіб захисту не відповідає виниклому спору, суд звертає увагу на такому. Статтею 21 Цивільного кодексу України\~визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частини першої\~статті 393 цього Кодексу\~правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Аналіз положень указаних норм законодавства свідчить про те, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17. Згідно висновку щодо застосування норм права, наведеним у постанові, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. На таку особу (позивача) не можна покладати обов`язок об`єднання вимог про визнання протиправним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та вимог про скасування правовстановлюючих документів… З огляду на те, що позивачем одночасно подано вимогу як про визнання незаконним та скасування рішення органу приватизації, що стало підставою виникнення цивільних прав, так і правовстановлюючого документа на підтвердження такого права, є обгрунтованим використання позивачами обраного способу захисту у даній частині. В судовому засіданні також встановлено, що в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебувають справи: 295/4790/18 за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи [PERSON] , Орган опіки та піклування Житомирської міської ради про визнання недійсним договору купівлі-продажу; 295/11032/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Житомирської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом. Як зауважулось вище, не об`єднання вимог в одне провадження не може позбавляти особу, законний інтерес або право якої порушено, на захист відповідних прав за різними провадженнями. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У постанові Великої Палати Верховного суду від 12.12.2018 року у справі 644/7422/16-ц, якою розглянуто спір про визнання недійсною приватизації, визнання недійсним розпорядження про передачу у власність нерухомого майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності, виключення інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, визнання недійсним договору купівлі-продажу, вказано про можливість вирішення питання про визнання договору недійсним та зазначено: «Спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. Загальні правила щодо правових наслідків недійсності правочинів сформульовані в\~статті 216\~ЦК України, у якій зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною\~стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо\~законом\~не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан. У цивілістичній науці та судовій практиці цей процес називають двосторонньою реституцією. ЦК\~України\~не пов`язує можливість застосування наслідків недійсності правочину з добросовісністю сторін правочину, і добросовісність сторони до уваги не береться. Сторони зобов`язані повернути усе, отримане за недійсним правочином лише тому, що правочин визнано недійсним. Поняття добросовісного набувача пов`язується у\~ЦК України\~(статті 330, 388) з можливістю захисту від власника у разі набуття (придбання) майна.\~Добросовісним вважається той набувач, який не знав і не мав знати, що набуває майно в особи, яка не має права його відчужувати. Позивачі за основним позовом ([PERSON] та [PERSON]) статусу власників щодо спірного майна не набули, а їх вимоги спрямовані на відновлення права користування спірним житлом». Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування пункту 1.8 рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 251 від 06.05.2015 року, яким вирішено змінити договір найму жилого приміщення на відповідача [PERSON] , та вважає необхідним визнати незаконним та скасувати розпорядження про приватизацію Управління житлового господарства Житомирської міської ради № 64319 від 15.07.2016 року, а також видане на підставі даного рішення свідоцтво № 64319 від 15.07.2016 року про право власності [PERSON] , [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Не підлягає також до задоволення вимога про скасування запису реєстратора Русецького І.В. від 28.07.2016 року про державну реєстрацію права власності із зобов`язанням Департаменту реєстрації Житомирської міської ради внести запис про скасування запису відповідного реєстратора, оскільки питання скасування записів державного реєстратора регулюється положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком \~державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України\~від 25 грудня 2015 р. № 1127\~, Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України\~від 26 жовтня 2011 р. № 1141\~. Згідно з п. 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому\~статтею 37\~Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав. Крім того, слід звернути увагу, що на час вирішення спору право власності є зареєстрованим за [PERSON] 07.02.2018 року, спір з даною особою з приводу набуття у власність майна не вирішено. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивачів сума судового збору пропорційно до задоволених вимог. Суд не проводить стягнення з Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, оскільки у задоволенні вимог до вказаної особи відмовлено.

Outcome: partial