Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності. Посилалися на те, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 72,70 кв.м., відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.04.1998 року, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зазначена квартира розташована на третьому поверсі дев`ятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат, житловою площею 36,80 кв.м. Вказували на те, що один із співвласників квартири, зокрема [PERSON] бажає відчужити свою частку у квартирі на користь своє матері [PERSON] . Проте, відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст.369 ЦК України не надає згоду на відчуження майна , що є у спільній сумісній власності та на визначення часток співвласників у ній, у зв`язку з чим наявний спір про право, за захистом якого позивачі змушені були звернутися до суду. Просили визначити, що розмір часток у спільній власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 72,70 кв.м., є рівними та кожному співвласнику належить по ј частці. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Представник позивачів у підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності у підготовчому засіданні, позов підтримала. Представник відповідач у підготовче засідання також не з`явилася. Подала до суду заяву про визнання позову, просила ухвалити рішення за наслідками підготовчого провадження. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в заяві знайшли своє підтвердження у підготовчому засіданні. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення у підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди, проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 ЦПК цього Кодексу. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 66,50 кв.м., відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Департаментом ЖКГ ЧМР 25.04.1998 року, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .(а.с.5). Частки співвласників у майні визначені не були. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У частині першій статті 368 ЦК України зазначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У частині першій та другій статті 370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки з майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до частин першої-третьої статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зроблено висновок, що визнання права як у позитивному значенні (визнання існуючого права), так і в негативному значенні (визнання відсутності права і кореспондуючого йому обов`язку) є способом захисту інтересу позивача у правовій визначеності. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позивач [PERSON] бажає розпорядитися, належною йому на праві власності часткою у майні, однак у зв`язку з тим, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру не визначені, останній не може реалізувати свої правомочності власника майна. З огляду на вище вказане та враховуючи, що у позивачів відсутня можливість іншого способу, окрім судового, захистити свої права, визнання позову відповідачем не порушує його прав та законних інтересів, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved