Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивачка 27.04.2021 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, за яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 6 000,00 гривень, починаючи з листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.10.2019 року, що був зареєстрований у Приморському районному у м.Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що зроблено запис №2116 та видане свідоцтво про реєстрацію шлюбу [NUMBER] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 07.07.2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Шлюбні відносини сторони не підтримують з 25.10.2020 року, проживають окремо, 18.03.2021 року позивачкою до Приморського районного суду м.Одеси подано позов про розірвання шлюбу. У зв`язку з тим, що син постійно проживає з позивачкою, яка виховує його, а відповідач у добровільному порядку не забезпечує дитину матеріально, [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 05.05.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 31.05.2021 року. 06.05.2021 року до суду надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача. 26.05.2021 року [PERSON] через канцелярію суду надав відзив, в якому просив позов [PERSON] задовольнити частково, та стягнути з нього аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500,00 грн. щомісяця, починаючи з 19.05.2021 року (дати ухвалення рішення про розірвання шлюбу) до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування відзиву зазначено, що дійсно сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19.05.2021 року було розірвано (справа №522/4601/21). З 01.04.2020 року він працює у ТОВ «ТД АВІС» на посаді менеджера із збуту, його заробітна плата за квітень 2021 року склала 6 030,00 грн. Особистого рухомого та нерухомого майна він не має. У зв`язку з тим, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо виховання дитини, вважає, що витрати кожного з них мають бути рівними, а з урахуванням його заробітної плати та розрахунку позивачки, аліменти у розмірі 2 500, 00 достатніми. Справу просив розглядати за його відсутністю. У судове засідання призначене на 31.05.2021 року сторони не з`явилися, [PERSON] надала суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи та надати час для ознайомлення з відзивом на позов. Розгляд справи відкладено на 18.06.2021 року. У судове засідання призначене на 18.06.2021 року [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що з відзивом відповідача ознайомлена, згодна на отримання аліментів на дитину у розмірі 2 500,00 грн. щомісяця. Але просила врахувати, що вона з відповідачем не живе разом з 25.10.2020 року, за цей час відповідач матеріально не допомагав, утриманням та вихованням дитини вона займається самостійно, в цьому їй також допомагають її батьки. Просила суд стягнути аліменти на утримання сина з моменту, як відповідач перестав допомагати матеріально, а саме, просила стягнути з відповідача аліменти за період з 01.11.2020 року по день звернення до суду з заявою про стягнення (за 8 місяців) аліментів у розмірі 20 000,00 грн. У судове засідання призначене на [PERSON] не з`явився, в резолютивній частині відзиву просив справу розглядати за його відсутністю. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 22.06.2021 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.10.2019 року сторони зареєстрували шлюб у Приморському районному у м.Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що зроблено запис №2116 та видане свідоцтво про реєстрацію шлюбу [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу у сторін є спільна дитина: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 07.07.2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.7), який зареєстрований та проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Сторони з 25.10.2020 року проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, що підтверджується зверненням до суду з позовом про розірвання шлюбу. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19.05.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Син проживає разом з матір`ю та згідно позову перебуває на її утриманні, відповідач матеріально позивачці не допомагає та кошти на утримання сина не надає. У зв`язку з тим, що відповідач матеріальної допомоги не надає, позивачка змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Між тим, відповідачем надано суду відзив, в якому позовні вимоги [PERSON] визнав частково, та просив стягнути з нього на утримання сина аліменти у розмірі 2 500,00 грн. з моменту ухвалення рішення про розірвання шлюбу ( 19.05.2021 року ). З 01.04.2020 року він працює у ТОВ «ТД АВІС» на посаді менеджера із збуту, його заробітна плата за квітень 2021 року склала 6 030,00 грн. Згідно довідки щодо нарахованої заробітної плати від 20.05.2021 року, [PERSON] з 01.04.2020 року працює у ТОВ «ТД АВІС» на посаді менеджера із збуту (а.с.44). Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 51 Конституції України та статті 180 СК України установлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч.1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Суд вбачає, що сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, яка проживає разом з матір`ю, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, проте є працездатний, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти суду не надані. Судом встановлено, що відповідач інших дітей не має, є працездатною особою, а саме, працює менеджером із збиту у ТОВ «ТД АВІС», обсяг доходу з травня 2020 рік по теперішній час становить 47 925,96 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «ТД АВІС». Крім того, відповідач згоден сплачувати аліменти проте за рішенням суду і ним надано відзив, в якому останній зазначив, що згоден з розміром аліментів на утримання дитини у розмірі 2 500,00 грн. Відповідно до Закону України «Пpo Дepжавний бюджeт України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей вікoм до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; Враховуючи викладені обставини, виходячи з того, що батьки мають рівні обов`язки з утримання дітей, дитина потребує матеріального забезпечення і відповідач є працездатною людиною за станом здоров`я та спроможний платити аліменти на утримання дитини, суд вважає можливим стягнути аліменти у розмірі 3000,00 грн. щомісячно. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних для нього процесуальних наслідків. Згідно вимог частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Суд враховує положення ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об`єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. У своєму позові позивачка просить стягувати аліменти щомісячно починаючи з 25.10.2020 року, проте не додає ніяких доказів на підтвердження того факту, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача до час пред`явлення даного позову, та про те, що [PERSON] ухилявся від їх сплати. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі 20 000,00 грн. за минулий час, а саме з 25.10.2020 року, за їх недоведеністю. За таких обставин, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3 000,00 грн. з урахуванням індексації щомісячно, починаючи з 27.04.2021 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial