Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. В позові посилається на те, що з відповідачем вона уклала шлюб 25 січня 2001 року, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 1. За час спільного проживання з відповідачем у них народилося двоє дітей донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], 08 вересня 2007 року. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони люди різних характерів, поглядів на життя, шлюб та сімю. Вони втратили повагу одне до одного, між ними відсутнє взаємопорозуміння. Шлюб носить формальний характер, оскільки тривалий час вони разом не проживають та не ведуть спільне господарство. Просить суд винести рішення, яким шлюб між нею та відповідачем розірвати. В позові позивачка також зазначила, що неповнолітні діти проживають разом з нею, знаходяться на її повному утриманні та вихованні, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. В останній час відповідачем не було надано ніякої матеріальної допомоги у придбанні дітям речей та одягу, які є необхідними для проживання та відвідування школи. Відповідач працює і отримує заробітну плату без оформлення трудових відносин та отримує нерегулярний і мінливий заробіток. В добровільному порядку дійти згоди відносно матеріального утримання дітей їм не вдається, у звязку з чим позивачка змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився. Про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення відповідного оголошення в редакції газети «Новини Закарпаття». Про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 січня 2001 року у виконавчому комітеті Горінчівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 1, що стверджується оглянутим оригіналом свідоцтва про одруження (а.с. 9). Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], 08 вересня 2007 року (а.с. 10, 11). Причиною розірвання шлюбу є протилежність поглядів сторін на шлюб та сімю. Подружжя втратило повагу одне до одного, між ними відсутнє взаємопорозуміння. Шлюб сторін носить формальний характер, оскільки вони тривалий час разом не проживають та не ведуть спільне господарство. Неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачкою, перебувають на її утриманні та вихованні. Відповідач [PERSON] зобовязання по утриманню дітей належно не виконує, матеріальної допомоги на їх утримання позивачці не надає. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обовязків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка стверджує про неможливість існування шлюбу між ними у такій формі, його формальність та невиконання прямого призначення шлюбу. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Продовження існування шлюбних відносин між сторонами у такій формі приводить до загостренні їхніх відносин і створює лише конфліктні ситуації, а тому його доцільно розірвати. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання своїх дітей, враховуючи матеріальне становище самих дітей, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивачки аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи з дня подання позову. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved