Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до відповідача [PERSON] Посилається на те, що 29 вересня 2014 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований виконкомом Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №13. Від шлюбу є одна неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її матеріальному утриманні. Зазначила, що подружнє життя не склалось, одруження виявилось невдалим,оскільки він не поважав її як дружину, між ними не було взаєморозуміння, у них різні та несумісні характери, часто виникали сварки. Вони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства, третій місяць разом не проживають, їхня сім'я розпалась, а збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхньої дитини. Вважає, що примирення між ними неможливе. Зазначила, що [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка знаходиться на її утриманні, офіційно не працює, однак має тимчасові заробітки, є працездатним, інших дітей не має. Просить розірвати шлюб з [PERSON], який зареєстрований 29 вересня 2014 року виконавчим комітетом Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №13, після розірвання шлюбу змінити їй прізвище на дошлюбне «[PERSON]», стягувати з [PERSON], на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до настання її повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, дала покази аналогічні викладеним в позові, на примирення не погоджувалась, просила позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, не заперечував щодо розірвання шлюбу, вважав, що примирення між ними неможливе, просив стягувати аліменти в меншому розмірі,а саме згідний сплачувати на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 600,00 грн. Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 29 вересня 2014 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] виданого 29.09.2014 року виконавчим комітетом Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області. Від шлюбу є одна неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, Серія [NUMBER], виданого 05.01.2016 року виконавчим комітетом Карапчівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №03. На даний час сторони не підтримують подружні стосунки, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, їх сім'я розпалась, і шлюб носить формальний характер, сторони втратили один до одного почуття любові, поваги і довіри, розпад їх сім'ї відбувся остаточно та поновити її неможливо. Згідно зі ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 105 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 N11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що відповідно до ст.7 п.9 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, шлюб між ними необхідно розірвати, після розірвання шлюбу позивачці змінити прізвище на дошлюбне «[PERSON]». У відповідності зі ст. 112 ч. 2 цього ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та неповнолітньої дитини. Крім того, судом встановлено, що позивачка [PERSON] на даний час офіційно не працює, не має змоги самостійно, матеріально утримувати неповнолітню дочку. З довідки Вашківецької міської ради №669 від 21.02.2017 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] на її утриманні перебуває неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO]. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, відповідач [PERSON], як батько неповнолітньої [PERSON], [INFO], зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] є працездатним, офіційно не працює, що підтверджується довідкою Вашківецької міської ради №738 від 28.02.2017 року. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ст.180 СК України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р. за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ст.3 ч.1 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.7 ч.7, ч.8 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладених обставин суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 23.02.2017 року і до настання її повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 80 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно до п.3 ч.1 ст.80 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Пунктом 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнена від сплати судового збору як позивач у справі про стягнення аліментів. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 640,00 гривень та стягнути з [PERSON] судовий збір в сумі 640,00 гривень в дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів -у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 110-112, 113, 114, 180, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial