Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, який в подальшому уточнили та в якому просили встановити, що станом на час своєї смерті [INFO] [PERSON] була власницею житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 450 кв. м., та складався з житлового будинку літ. А?1 з прибудовами площею 88,2 кв. м, гаражу літ. «Е», вбиральні літ. «В», сараю літ. «Ж», душу літ. «И», навісу літ. «К», та «З», огорожі № 1,2,3 ями вигрібної № 4, колонки № 5. Також просили визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку після смерті чоловіка - [PERSON] , померлого [INFO] в порядку спадкування за законом. Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] в порядку спадкування за законом. Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину вказаного житлового будинку після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Виконкому Червонозаводської райради депутатів трудящих № 1080 від 31.05.1957 [PERSON] була виділена земельна ділянка [ADDRESS] , площею 450 кв. м. та наданий дозвіл на будівництво житлового будинку. У 1962 році [PERSON] на вказаній земельній ділянці побудувала житловий будинок літ. «А?1» з надвірними спорудами. Оскільки ЦК Української РСР в редакції 1963 року не пов`язувало набуття права власності з його державною реєстрацію, позивачі стверджують, що [PERSON] набула спірний будинок у власність. [INFO] [PERSON] померла. Її чоловік - [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадину за законом на інше майно померлої, а син [PERSON] відмовився від спадщини, про що подав заяву нотаріусу. [INFO] [PERSON] помер, псдкоємцями першої черги після його смерті є дружина [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] . Позивачі стверджують, що всі спадкоємці, в тому числі і попередні, є такими, що прийняли спадщину згідно правилами, визначеними законодавством, оскільки на момент смерті спадкодавця проживали та були зареєстровані разом, однак оформити свої спадкові права не можуть, тому змушені звернутися за захистом своїх прав до суду. 11.12.2019 ухвалою суду вищевказану позовну заяву залишено без руху. 09.01.2020 надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 23.01.2020 ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі. 12.03.2020 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Першої ХДНК копію спадкової справи після смерті [PERSON] 30.03.2020 на виконання ухвали суду про витребування доказів від Першої ХДНК до суду надійшла копія спадкової справи № 405/2016 після смерті [PERSON] 09.07.2020 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про допит свідків, у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 16.11.2020 надійшов відзив представника Харківської міської ради на позовну заяву, у якому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування заперечень зазначено, що жодних документів на підтвердження факту будівництва спірного будинку та прийняття його в експлуатацію позивачами не надано, тому вказаний будинок є самочинним будівництвом; інвентаризаційна справа на спірний будинок у КП ХМБТІ не заводилася, тому ХМР ставить під сумнів існування спірного житлового будинку по [ADDRESS], з 1962 року. У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, що у відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до технічного паспорту на будинок [ADDRESS] від 26.09.2019 спірний житловий будинок літ. «А?1» є будинком садибного типу, загальною площею 88,2 кв. м. Спірне домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А?1» 1962 року побудови, житлової прибудови літ. «А1?1» 1968 року побудови, прибудови «а» 1968 року побудови, тамбура «а1» 1986 року побудови, ганку «а2» 1986 року побудови, ганку «а3» 1986 року побудови, вбиральні «В» 1981 року побудови, гаражу «Е» 1963 року побудови, сараю «Ж» 1986 року побудови, навісу «З» 2015 року побудови, літнього душу «И» 1981 року побудови, навісу «К» 2015 року побудови, воріт з хвірткою № 1 1981 року побудови, паркану № 2 2015 року побудови, паркану № 3 2015 року побудови, вигрібної ями № 4 2015 року побудови, колонки № 5 2015 року побудови. Згідно довідки ТОВ «БТІ «Поліс» № 650 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] дійсно відповідає технічних характеристикам згідно технічного паспорту. Аналізуючи наявні в матеріалах справи документи стосовно забудовників та власників спірного домоволодіння судом встановлено наступне. 31.05.1957 рішенням Виконкому Краснозаводської районної ради депутатів трудящих № 1080 [PERSON] для будівництва житлового будинку у безстрокове користування виділено земельну ділянку, площею 450 кв. м. по [ADDRESS] , з присвоєнням йому № 3?А. Зобов`язано [PERSON] переробити генплан садиби [PERSON] та [PERSON] з виплатою останнім вартості дерев, що приходяться на ділянку виділу. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання, що на земельній ділянці під спірним будинком по [ADDRESS] фактично побудовано 2 житлові будинки. В одному проживала родина позивачів, в іншому зовсім інша родина. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що було зроблено запис акту про смерть № 7159. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується довідкою Харківського обласного державного нотаріального архіву від 22.05.2018 № 1456/01?20. Відповідно до інформаційної довідки КП «ХМБТІ» № 2501139 від 28.07.2016 [PERSON] за життя на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого ЖЕО Червонозаводського району с. Харкова від 03.07.1981, належав житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги після його смерті була його донька [PERSON] , що підтверджується архівною довідкою Державного архіву Харківської області від 31.01.2018 № 01?29/3?74, згідно якою в архівному фонді у книзі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову за 1932 рік є актовий запис від 26.12.1932 реєстр. № 283 про народження [INFO] [PERSON] , батьком якої є « [PERSON] » (ім`я та по?батькові не зазначено), 32 роки, українець. Згідно свідоцтва про шлюб від 19.10.1952, виданого Червонозаводським районним РАЦС рос. [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] та після одруження взяла прізвище чоловіка - [PERSON] . Відповідно до експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/240?m від 13.02.2019 особові імена [PERSON] , рос. [PERSON], рос. [PERSON] та [PERSON] попри розбіжності у документах зазначеної особи є ідентичними. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , про що міським РАЦС було зроблено відповідний актовий запис № 12032, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до довідки Харківського обласного державного нотаріального архіву від 22.05.2018 № 1454/01?20 після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 106/1993, з заявою при прийняття спадщини звернувся її чоловік - [PERSON] (заява зареєстрована за № 169 від 23.03.1993), з заявою про відмову від спадщини звернувся її син - [PERSON] (заява зареєстрована за № 212 від 19.03.1993). [PERSON] 23.03.1993 державним нотаріусом були видані свідоцтва про право власності на половину частки в спільному майні подружжя та свідоцтво про право на спадщину за законом на належні померлій грошові вклади в Ощадбанку. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується довідкою Харківського обласного державного нотаріального архіву від 22.05.2018 № 1445/01?20. Спадкоємцем першої черги був його син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Червонозаводським районним РАЦС 19.10.1952. Згідно показань допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] (яка пояснила, що є двоюрідною сестрою [PERSON] ) та [PERSON] (яка пояснила, що є подругою та дальньою родичкою [PERSON] ) [PERSON] з чоловіком [PERSON] , з моменту їх одруження у 1977 року, мешкають у спірному будинку по [ADDRESS] . Вказаний будинок побудували батьки чоловіка позивачки - [PERSON] та [PERSON] , з якими позивач з чоловіком разом проживали до смерті його батьків. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 4 Харківського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 5085. Після його смерті відкрилась спадщина та Першою Харківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 405/2016 (номер реєстрації в Спадковому реєстрі 59254445). Спадкоємцями першої черги після його смерті є позивачі по справі, що підтверджується наступним. [PERSON] з 29.10.1977 по день його смерті перебувала з [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому Палацом одруження «Жовтневий» 29.10.1977, про що останнім було зроблено відповідний актовий запис № 1739, видане свуідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . [PERSON] є сином спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Палацом новонароджених у м. Харкові 03.10.1978 (актовий запис про народження 10753). [PERSON] є донькою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Палацом новонароджених у м. Харкові 11.12.1981 (актовий запис про народження 12337). 10.03.2017 постановою державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошевої О. Ю. № 904/02?14, у зв`язку з ненаданням документів на нерухоме майно, що посвідчують належність майна спадкодавцю на праві власності, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON] , на житловий будинок [ADDRESS] , що належав діду спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дочка - мати спадкодавця - [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем, але не оформила своїх спадкових прав та померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син - [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем, але не оформив своїх спадкових прав та помер [INFO] . 25.11.2019 [PERSON] звернулася до Першої ХМДНК з заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , що постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. Вказана заява була зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 1833. Відповідно до довідки КП «ХМБТІ» № 1057874 від 08.04.2019 від 11.07.2019: згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними спорудами станом на 31.12.2012 КП ХМБТІ» не провадилась. 25.11.2019 постановою державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошевої О. Ю. № 5143/02?32 у зв`язку з ненаданням документів на нерухоме майно, що посвідчують належність майна спадкодавцю на праві власності, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON] , на житловий будинок [ADDRESS] , що належав діду спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дочка - мати спадкодавця - [PERSON] , яка прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем, але не оформила своїх спадкових прав та померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син - [PERSON] , який прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем, але не оформив своїх спадкових прав та помер [INFO] . У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004, визначено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Ураховуючи те, що спадщина відкрилася після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] , [INFO] спадкодавця [PERSON] , до спірних правовідносин застосовуються положення норм ЦК Української РСР у редакції 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини. До правовідносин щодо відкриття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] підлягають застосуванню норми ЦК України, що були чинними на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За правилами ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 86 ЦК УРСР (1963 року) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. На момент завершення будівництва спірного житлового будинку у 1962?1968 роках питання набуття права власності регулювалось Указом Президії Верховної Ради СРСР (далі - Указ) від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 № 8502-ІІ і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Відповідно до положень Указу від 26.08.1948 кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті так і поза містом. Пункт 2 постанови від 26.08.1948 визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідно до указу від 26.08.1948 та постанови від 26.08.1948 підставою виникнення права власності на житловий будинок був факт побудови житлового будинку відповідно до вищезазначених законодавчих актів. Зазначені правові акти не пов`язували виникнення права власності на об`єкт нерухомості із датою реєстрації. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 по справі № 6?137цс13, у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі № 658/3749/15?ц, від 06.03.2018 у справі № 175/2254/15, від 12.12.2018 у справі № 758/1293/15?ц, від 22.11.2018 у справі № 630/795/16?ц, від 22.07.2020 у справі № 202/4229/18, від 30.03.2021 у справі № 307/2444/16?ц, від 21.07.2021 у справі № 1316/1876/12?ц. Згідно із ст. 2 Закону України № 1952?IV «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень-офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжуються внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Статтею 3 Закону № 1952?IV встановлено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом № 1952?IV набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яке є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності (див. правову позицію Верховного Суду у постанові від 22.07.2020 у справі № 202/4229/18). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Правила прийняття спадщини врегульовані статтями 1268?1269 ЦК України, згідно яких Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, який обраховується з часу відкриття спадщини. За правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1,3 ст. 1296 ЦК України Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна (квартири) спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість (квартира). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Статтями 34, 66 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що видача свідоцтв про право на спадщину відноситься до повноважень нотаріусів, у встановлений законом строк для оформлення спадкової маси, до складу якої входить нерухоме майно, спадкоємці зобов`язані звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та з пакетом документів, які підтверджують такі факти: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, надавши свідоцтво про смерть спадкодавця, документи, підтверджуючі родинні зв`язки з померлим та правовстановлюючі документи на спадкове майно, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Таким чином, відповідно до обставин справи та заявлених позовних вимог предметом доказування у даній справі є: - факт набуття [PERSON] права власності на спірний будинок [ADDRESS] у зв`язку з його створенням (будівництвом); - факт прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] її чоловіком - [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року); - факт прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] його сином - [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року); - факт прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] позивачами - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно до статей 1268?1269 ЦК України; - порушення спадкових прав позивачів. Враховуючи, що на момент будівництва у 1962?1968 роках чинне законодавство пов`язувало виникнення права власності на об`єкт нерухомості з фактом побудови житлового будинку, а не з із датою його реєстрації, оскільки [PERSON] побудувала спірний будинок на земельній ділянці, відведеній їй під будівництво у встановленому законом порядку, суд вважає, що позивачами доведено, що [PERSON] за життя набула у власність житловий будинок [ADDRESS] , що складався житлового будинку літ. «А?1» з прибудовами, площею 88,2 кв. м., вбиральні літ. В», гаражу літ. «Е», сараю літ. «Ж», літнього душу літ. «И», воріт з хвірткою № 1. Інші надвірні споруди, а саме: навіс «З», навіс «К», паркан № 2, паркан № 3, вигрібна яма № 4 та колонка № 5, відповідно до даних технічного паспорту на спірний будинок були побудовані у 2015 році, тобто після смерті [PERSON] , а тому не були її власністю та не увійшли в спадкову масу після її смерті. [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки згідно довідки нотаріального архіву від 22.05.2018 він отримував свідоцтво про право на спадщину на іншу частину спадкової маси, однак не оформив своїх спадкових прав на спірний будинок. Таким чином, за правилами ст. 548 ЦК Української РСР (1963 року) прийнята ним спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки після смерті останнього фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтвердили у судовому засіданні свідки, а також вбачається з копії погосподарської книги, відповідно до відмітки про прописку у якій [PERSON] з 14.09.1970 по день смерті був прописаний за однією адресою зі спадкодавцем - [PERSON] , однак не оформив своїх спадкових прав на спірний будинок. [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] згідно правил ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацію місця проживання, даними копії погосподарської книги та показаннями свідків. Відтак, враховуючи, що позивачка [PERSON] , звернулась до суду із позовною вимогою про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом у зв`язку із неможливістю одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документа на майно, що підтверджується постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, спадкові права [PERSON] підлягають судовому захисту шляхом визнання за нею права власності на 1/3 частину домоволодіння (в межах заявлених позовних вимог) у стані та з прибудовами, що існували на момент смерті спадкодавця, оскільки, враховуючи фактичні обставини даної справи, остання позбавлена права захистити відповідні права у позасудовому порядку (Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 487/9435/15-ц). В частині позовних вимог [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. Як зауважив Верховний Суд у своїх постановах від 20.05.2021 по справі № 339/369/18, від 16.01.2019 по справі № 559/2667/13-ц, від 09.04.2020 по справі № 2?887/11, від 22.05.2020 по справі № 2?1219/05, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Таким чином, захист порушеного права спадкоємця на спадщину судом за правилами позовного провадження має відбуватися за умови неможливості реалізувати своє право у класичний для відповідних правовідносин позасудовий (нотаріальний) спосіб - тобто відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до матеріалів справи доказів такої відмови позивачам [PERSON] та [PERSON] останні до суду не надали. У зв`язку з зазначеним, суд вважає, що подання ними позову [PERSON] та [PERSON] є передчасним, тому у його задоволенні слід відмовити. На підставі вказаного,

Outcome: partial