Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні [ADDRESS], покликаючись на те, що 04 жовтня 2011 року між ними та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до п. 13 якого відповідач зобов'язався зняти з реєстраційного обліку усіх зареєстрованих осіб до 04 квітня 2012 року. Відповідач не проживає у вказаній квартирі з жовтня 2011 року та місце його проживання невідоме. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], позбавити [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області зняти відповідача з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS]. Представник позивачів [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, давши аналогічні пояснення, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що спірне житло знаходиться за адресою: [ADDRESS] та згідно витягу про державну реєстрацію прав від 20 жовтня 2011 року належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] /а.с. 9, 10/ Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку або в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. В судовому засіданні встановлено, що у квартирі [ADDRESS] прописані та проживають [PERSON], [PERSON], а [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з 2011 року, що стверджується актами ЛКП «Левандівка» від 31 грудня 2012 року, 27 березня 2013 року, 26 листопада 2013 року, 29 січня 2014 року. /а.с. 12-15/ Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. А також, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги щодо позбавлення відповідача [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] слід відмовити, оскільки дана позовна вимога є фактично тотожною із вимогою щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування вищезгаданою квартирою та не потребує окремого її задоволення. Окрім того, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги щодо зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області зняти відповідача з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS], оскільки зі змісту ст. 3 ЦПК України випливає, що кожна особа має право звернутися до суду лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та потреба в такому захисті виникає тоді, коли зазначені права порушені, невизнаються чи оспорюються іншими особами, натомість позивачами не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що вони зверталися до Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області з проханням зняти відповідача з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] та їм було, у будь-якій формі, у цьому відмовлено. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial