Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] 13 серпня 2021 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи позов тим, що їй на праві приватної власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 18 липня 2003 року належить житловий будинок [ADDRESS] . У зазначеному житловому будинку зареєстрований [PERSON] - відповідач по справі, який з 13 червня 2018 року по теперішній час за місцем реєстрації не проживає, не несе жодних витрат на утримання та обслуговування будинку, а крім того, між ними не існує будь-яких домовленостей, щодо його проживання у цьому будинку. Дії відповідача порушують її права як власника. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивачка не прибула, однак її представник надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань до суду від нього не надходило. Відзив на позов не подав. Представник третьої особи - Дар`ївської сільської ради Херсонського (Білозерського) району Херсонської області в судовае засідання не прибув, про причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положення статті 280 ЦПК України. Згідно ухвали судді від 16 серпня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Матеріалами справи встановлено: Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод). Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правові позиції Верховного Суду України та ВерховногоСуду викладені в постановах від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, 25 липня 2018 року у справі № 638/13030/13-ц та 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18, які відповідно до статті 417 ЦПК України є обов`язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до договору купівлі-продажу від 18 липня 2003 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, сформованного 3 вересня 2003 року (індексний номер витягу 1385505) власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до довідки Дар`ївської сільської ради Херсонського (Білозерського) району Херсонської області № 02-21/2211 від 16 серпня 2021 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї Дар`ївської сільської ради Херсонського (Білозерського) району Херсонської області від 10 серпня 2021 року на предмет проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , який був складений уповноваженою на те комісією, [PERSON] , 10 січня 1976 зареєстрований за вказаною адресою, але фактично не проживає з 13 червня 2018 року та по теперішній час. Судом встановлено, що позивачка є власником житлового приміщення - житлового будинку, відповідач, який не є членом її родини, не проживає у спірному приміщенні з червня 2018 року, що підтверджується відповідним актом, поясненнями позивачки, наданими у позовній заяві. При цьому відповідач не вчиняє будь-яких дій направлених на скасування реєстрації його місця проживання за зазначеною адресою, хоча фактично там і не проживає, чим порушує право власності позивачки. Таким чином, суд установив, що реєстрація відповідача у належному позивачці житловому будинку, створює для неї перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні своїм майном. Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки як встановлено судом відповідач, більше трьох років відсутній за місцем своєї реєстрації, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення, передбачених статтею 71 ЖК України, не встановлено, реєстрація відповідача у житловому будинку позивачки створює останній перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном. Відповідно до статті 141 ЦПК України, із відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: approved