Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що вони є власниками будівлі гуртожитку, що розташована за адресою: [ADDRESS] зазначеного будинку зареєстрований, але з 2004 року не проживає, відповідач [PERSON]. Тому, позивачі просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаною кімнатою та зняти відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Представником позивачів надано до суду заяву про розгляд справи без його участі та про те що він повністю підтримує та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивачів справа розглянута відповідно до ст.224 ЦПК України, тобто в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справі не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підстави доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яке бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2007 року, [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2007 року належить по 1/3 частині гуртожитку та нежитлових будівель, що знаходиться в [ADDRESS] Згідно даних щодо місця реєстрації [PERSON], [INFO], відповідач з 12.05.1989 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до наданого позивачами акту квартального комітету про не проживання особи за місцем реєстрації від 27.09.2017 року, відповідач [PERSON] фактично не проживає у кімнаті [ADDRESS] Відповідно до ст.319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156, 163 ЖК Української РСР, ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошенні фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть, тобто зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду включно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням: 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення особи померлою. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає в кімнаті [ADDRESS], право власності на який належить позивачам на підстави договорів купівлі-продажу, не є членом сімей позивачів (власників житла), не укладав договору найму житлового приміщення, не надав в судове засідання доказів, що спростовують доводи позивачів, позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved