Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], також позивачка просила змінити прізвище дитини на «[PERSON]» та по батькові на «[PERSON]». Обґрунтувавши позов тим, що шлюб між сторонами був розірваний. Від шлюбу з відповідачем вона має малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. На даний час позивачка має намір позбавити батьківських прав відповідача, так як вважає, що він недбало відноситься до своїх батьківських обов'язків. Позивачка стверджує, що відповідач, не займається вихованням дитини, її розвитком, аліменти не сплачує, в зв'язку з чим станом на 25.10.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 31 422, 18 гривень, дитина не знає його як батька і не звертається до нього як до батька. В житті дитини батько не з'являється, не цікавиться станом здоров'я дитини. Також просила крім позбавлення батьківських прав - рішенням суду змінити прізвище дитини на «[PERSON]» та по батькові на «[PERSON]». Просила задовольнити позов у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, відомості про його належне повідомлення є в матеріалах справи, не повідомив суд про причини своєї неявки до суду. Враховуючи, що від відповідача не надійшло повідомлення про причини неявки, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 30 вересня 2006 року, який рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 23 грудня 2013 року розірвано (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають одну малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої відповідач записаний батьком (а.с. 7). Після розірвання шлюбу дитина сторін проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.12). Позивач в судовому засіданні пояснила, що відповідач проживає окремо від дитини, з пологового будинку відповідач їх не забирав, подальшої участі у вихованні доньки не приймає, не спілкується з нею, фізичним та розумовим розвитком, а також станом здоров'я та соціальним розвіитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до акту обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] від 08.08.2014 року, дитина проживає разом з матір'ю, братом та тіткою в будинку за адресою: м. Сватове вул. Горького, 112 Луганської області. Умови проживання відповідають загальноприйнятим санітарно-побутовим нормам, має окрему кімнату, а також місце для проведення дозвілля. Одягом, взуттям та предметами необхідності забезпечена. Перебуває на утриманні матері, батько проживає окремо від дитини, не відвідує її та подарунків не дарує (а.с.14). Відповідно до висновку №711/4 від 12.08.2014 року Сватівської міської ради як орган опіки та піклування вважає позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с.28). Згідно ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Згідно вимог ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи проживали вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно вимог ч.1- ч.3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно вимог ч.4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.165 Сімейного Кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, орган опіки та піклування, та інші. Згідно з абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні знайшло підтвердження ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов'язків відносно своєї доньки [PERSON], [INFO], тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно останньої. Таким чином позов в частині позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги щодо зміни прізвища та по батькові дитини, а саме з «[PERSON]» на «[PERSON]» та по батькові з «[PERSON]» на «[PERSON]», дана вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст.145 СК України - прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Позивачка [PERSON] після розірвання шлюбу залишила прізвище яке в неї було під час шлюбу. Відповідно до ч.3,5 ст.148 СК України - у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Таким чином, на даний час позивачка не довела підстав для зміни прізвища дитини у відповідності до вимог ст.148 СК України.

Outcome: partial