Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом по якому просили стягнути з [PERSON] на користь «АГЕНСТВО «АТЛАНТА» товариства з обмеженою відповідальністю (код ЄДРПОУ 31907898) суму в розмірі 33 817 грн. (тридцять три тисячі вісімсот сімнадцять гривень) 99 коп. на розрахунковий рахунок 26007011627524 в ПАТ «УКРСОЦБАНК», МФО 300023; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 50 075 грн. ( п'ятдесят тисяч сімдесят п'ять гривень) 85 коп. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 08.12.2015 року позивачі та відповідач уклади Договір №90/10 про намір укласти угоду, відповідно до умов якого [PERSON] (далі - Власник) та [PERSON] (далі - Покупець) зобов'язані у майбутньому в строк не пізніше 01.02.2016 року укласти та нотаріально посвідчити договір відчуження, згідно якого Власник передає Покупцю у власність двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. На виконання вказаного договору 08 грудня 2015 року Покупець передала, а Власник прийняла суму Авансу в розмірі та в порядку передбаченому п. 4.4. Договору №90/10. Проте, у визначений строк договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено не було, оскільки відповідач не з'явилась та на телефонні дзвінки не відповідала та суму авансу не повернула, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивачів в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена, поважних причин неявки суду не надавала та не заявляла. Згідно ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди представника позивача, на підставі ст.224-225 ЦПК України, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 08.12.2015 року між ТОВ «Агенство «Атланта», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №90/10 про намір укласти угоду, відповідно до умов якого [PERSON] (далі - Власник) та [PERSON] (далі - Покупець) зобов'язані у майбутньому в строк не пізніше 01.02.2016 року укласти та нотаріально посвідчити договір відчуження, згідно якого Власник передає Покупцю у власність двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. На виконання вказаного договору 08 грудня 2015 року Покупець передала, а Власник прийняла суму Авансу в розмірі та в порядку передбаченому п. 4.4. Договору №90/10. Проте, позивачі зазначають, що станом на теперішній час основний договір укладено не було, оскільки відповідач відмовляється від виконання умов договору №90/10 про намір укласти угоду та суму авансу не повертає. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно зі ст. 509 ЦК України. зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Cтаттею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими, відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.ч. 1,3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок. Оскільки договір купівлі-продажу між позивачем та відповідачем укладений не був, а сторонни лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного суду України від 13 лютого 2013 року №6-176цс12. Також, умова попереднього договору, про необхідність повернення авансу в разі не укладення основного договору, є грошовим зобов'язанням, у разі не виконання якого застосовується положення ч. 2 ст. 625 ЦК України. (правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 18.09.2013р. у справі №6-90цс13). Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Таким чином, у відповідача з 29 лютого 2016 року виникло зобов'язання повернути позивачу 1 000 доларів США. Проте, на теперішній час зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконано. У відповідності до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 4.5. Договору, у разі невиконання (неналежного виконання) Власником своїх зобов'язань, у тому числі у випадку, якщо неможливість виконання виконана тим, що на момент заключення та нотаріального посвідчення договору відчуження Об'єкта, Власник не може розпоряджатись Об'єктом, або відмова Власника від виконання зобов'язань, він у триденний строк з моменту пред'явлення відповідної вимоги зобов'язаний повернути Покупцю отриману від нього за Договором суму Авансу та сплатити Покупцю штраф у розмірі 100% від суми Авансу, а Агенству - виплатити штраф, у розмірі 5% від вартості Об'єкта, яка зазначена в п. 2.1. Договору. У зв'язку з тим, що зобов'язання Відповідачем досі не виконане, Позивач відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України має право на отримання суми нарахованої інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку заборгованості наданого позивачем, вбачається що відповідач має повернути [PERSON] суму у розмірі 50 075,85 гривень, а ТОВ «Агенство «Атланта» грошову суму у розмірі 33 817,99 гривень. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є обґрунтованими, знайшли підтвердження у матеріалах справи, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved