Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до Акціонерного товариства «БМ-2018», ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс», треті особи: Приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Москівець В.А., Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору та припинення іпотеки. Свій позов мотивують тим, що 08 жовтня 2008 року між ВАТ «БМ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 21/74/081008, відповідно до якого останній зобов`язаний до 05.10.2018 року повернути кредит у розмірі 43 225,00 швейцарських франків, проценти за користування ним у розмірі 10,99 % річних, комісії, неустойки та інші штрафні санкції передбачені договором. В якості забезпечення виконання за кредитним договором [PERSON] та [PERSON] 08 жовтня 2008 року уклали договір іпотеки №21/74/ 081008 з ВАТ «БМ Банк», що є правонаступником ТОВ «БМ Банк». Відповідно до договору іпотеки позивачі передають ВАТ «БМ Банк» житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 0,10 га з кадастровим номером 5324081901:01:007:0049 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області суду від 25 листопада 2010 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 43231,57 швейцарських франків. 19 листопада 2019 року між АТ «МБ-2018» та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» був укладений договір №19/11/201/5 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором №21/74/081008 від 08 жовтня 2008 року та договорами забезпечення. Позивачі також звертали увагу на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2010 року, яким позовні вимоги ВАТ «БМ Банк» було задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Вказують, що дані обставини свідчать про те, що основне зобов`язання за кредитним договором зупинилось шляхом зміни кредитором умов основного зобов`язання щодо строку дії договору, що є однією з умов припинення договору іпотеки. Крім того, зазначили, що АТ «БМ-2018», який є правонаступником ТОВ «БМ Банк», відповідно до протоколу позачергових загальних зборів акціонерів АТ «БМ Банк» №4 від 24 жовтня 2008 року про зміну найменування АТ «БМ Банк» на АТ «БМ-2018» та про затвердження статуту АТ «БМ-2018» у новій редакції, відповідно до якого АТ «БМ-2018» діє як юридична особа, але вже без банківської ліцензії. 06 листопада 2018 року Національним банком України виключено з Державного реєстру банків АТ «БМ Банк» на підставі рішення Правління НБУ від 06 листопада 2018 року № 749-рш «Про відкликання банківської ліцензії та генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій у АТ «БМ Банк», у зв`язку з припиненням здійснення банківської діяльності та з моменту відкликання банківської діяльності АТ «БМ Банк» втратив право здійснювати банківську діяльність і втратив ознаки банку, а тому вважають, що у зв`язку з ліквідацією ВАТ «БМ Банк» до правовідносин сторін що виникли з договору іпотеки необхідно застосувати норми Закону України «Про іпотек» в частині припинення зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи. Також, вказували, що договір відступлення права вимоги 19/11/201/5 від 19 листопада 2019 року є недійсним, оскільки завуалюваний сторонами в особі АТ «БМ-2018» та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» і є нічим іншим як договір факторингу. Зазначали також, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця - банку, який був фінансовою установою, що в свій час мав право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на юридичну особу, яка не є фінансовою установою, яка не може надавати фінансові послуги. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь юридичної особи ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» суперечить положенням ч. 3 ст. 512, ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. На підставі викладеного, просили визнати недійсним договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань №19/11/201/5 від 19 листопада 2019 року укладений між АТ «БМ-2018» та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс»; припинити іпотеку нерухомого майна за договором іпотеки №21/74/081008 укладеним 08 жовтня 2008 року між ВАТ «БМ Банк» та [PERSON] і [PERSON] та посвідченим приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. та зареєстрованого в реєстрі № 6000; скасувати державну реєстрацію обтяжень речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 26,4 кв.м, загальною площею 59,5 кв.м, земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, кадастровий номер: 5324081901:01:007:0049 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , внесені на підставі договору іпотеки № 21/74/081008 від 08 жовтня 2008 року. 07 липня 2020 року ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання (а.с.22). 30 вересня 2020 року від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти обставин та доводів викладених в позовній заяві та які не відповідають дійсності, тому не підлягають задоволенню. Обґрунтовуючи свою позицію тим, що ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року та постановою апеляційного суду від 26.03.2020 року встановлено факт відповідності чинному законодавству договору відступлення права вимоги від 19 листопада 2019 року та даний факт не потребує доказуванню. Вказує, що даний договір укладено відповідно до ст. ст. 512, 509 ЦК України та відповідно до вимог діючого законодавства (а.с.104-107). Ухвалою суду від 09 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.147-148). У судове засідання представник позивачів [PERSON] не з`явився, повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, про причини суд не повідомила. Представник відповідача АТ «БМ-2018» в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про причини суд не повідомив. Представник третьої особи: Приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Москівця В.А. в судове засідання не з`явилася, повідомлений належним чином, про причини суд не повідомив. Представник третьої особи: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про причини суд не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Статею 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Дослідивши матеріали позовної заяви, і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 08 жовтня 2008 року між АТ «БМ Банк», що є правонаступником ТОВ «БМ Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №21/74/081008, згідно з яким останній отримав на умовах, визначеним договором, грошові кошти у розмірі 43 225,00 швейцарських франків зі сплатою 10,99 % річних на поточні потреби з терміном остаточного повернення кредиту - 05 жовтня 2018 року (а.с.32-34). В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «БМ Банк» та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір іпотеки №21/74/081008 від 08 жовтня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Москівцем В.А., зареєстрованим в реєстрі за № 6001 (а.с.70). Згідно п.п.1.2, 1.2.1, 1.2.2. договору іпотеки іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання за кредитним договором наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 26,4 кв.м, загальною площею 59,5 кв.м та земельну ділянку, загальною площею 0,10 га з кадастровим номером 5324081901:01:007:0049 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вищезазначеною адресою (а.с.69-70). Як вбачається із матеріалів справи, у порушення умов договору, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував в результаті чого має прострочену заборгованість та рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2010 року позов ПАТ «БМ Банк» в особі відділення №21 АТ «БМ Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 43231,57 швейцарський франк 57 сантимів, що за курсом НБУ станом на 04.10.2010 року (8,088452 грн. за 1 швейцарський франк) становить 349676,48 грн. (а.с.72-73). Відповідно до договору № 19/11/2019/5 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором № 21/74/081008 від 08 жовтня 2008 року та договорами забезпечення від 19 листопада 2019 року, ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс», що є юридичною особою за законодавством України та належним чином уповноважена надавати фінансові послуги згідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №1237 від 29 серпня 2019 року, яке видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, з однією сторони та АТ «БМ-2018», (яке є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «БМ Банк», ВАТ «БМ Банк», ТОВ «БМ Банк»), що є юридичною особою за законодавством України, має статус платника податку на прибуток на загальних умовах, передбачених Податковим кодексом України в особі ліквідатора Новика Є.М., який діє на підставі рішення позачергових Загальних Зборів Акціонерів АТ «БМ-2018» від 27 грудня 2018 року та Статуту, з іншої сторони. Відповідно до п. 1.1.5 даного договору відбилося відступлення права вимоги за кредитним договором №21/74/081008 (зі всіма змінами та доповненнями), укладеним 08.10.2008 року, який підтверджує право вимоги ВАТ «БМ Банк», правонаступником якого є АТ «БМ-2018» щодо заборгованості, та який був укладений між [PERSON] та ВАТ «БМ Банк» правонаступником якого є АТ «БМ-2018» та права вимоги за яким відступаються ТОВ «Фінансова-компанія «Флексіс» згідно з договором № 19/11/2019/5 про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором №21/74/081008 від 08 жовтня 2008 року та Договорами забезпечення, укладеного 19.11.2019 року між первісним кредитором та новим кредитором (а.с.74). Згідно п. 1.1.13. до договорів забезпечення, що укладені в якості забезпечення виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, відносяться наступні договори: договір поруки №21/74/081008/2 від 08.10.2008 року, укладений з [PERSON] ; договір поруки №21/74/081008/1від 08.10.2008 року, укладений з [PERSON] ; договір іпотеки №21/74/081008 від 08.10.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Москівцем В.А., зареєстрований в реєстрі №6000, що укладений з [PERSON] та [PERSON] . Розмір заборгованості боржника, право вимоги якої відступається за договором № 19/11/2019/5 про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань, становить 420908,61 швейцарських франків (сорок дві тисячі дев`ятсот вісім швейцарських франків 81 сантимів), еквівалент по курсу НБУ на 19.11.2019 року (курс НБУ 24,35961) 1 045 237,00 (один мільйон сорок п`ять тисяч двісті тридцять сім гривень 00 копійок, із них: заборгованість по тілу кредита - 40 277, 84 швейцарських франків, що еквівалентно курсу НБУ станом на 19.11.2019 року становить - 981 152,47 грн., заборгованість за по процентам становить - 2 630,77 швейцарських франків, що еквівалентно курсу НБУ станом на 19 листопада 2019 року становить - 64 084,53 грн. (а.с.75). Відповідно до п. 2.2. розмір заборгованості [PERSON] , право вимоги якої відступається за договором відступлення становить 42 908,61 швейцарських франків, із них: заборгованість по тілу кредиту - 40 277,84 швейцарських франків, що еквівалентно по курсу НБУ на 19.11.2019 року становить - 981 152,47 грн.; заборгованість по процентам становить - 2 630,77 швейцарських франків, що еквівалентно по курсу НБУ на 19 листопада 2019 року становить - 64 084,53 грн. Відповідно до п. 4 договору про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань, ціна даного договору складає 13554,89 грн. (тринадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири гривні 89 копійок) без ПДВ. Ціна договору відповідає рівню звичайної ціни, що склалась на ринку, визначеної на підставі незалежної експертної оцінки. Вартість права вимоги грошових зобов`язань за Кредитним договором № 1/65/290508 від 29 травня 2008 року та Договорами забезпечення згідно оцінки суб`єкта оціночної діяльності складає 13 554,89 грн. (а.с.76). Згідно Акту приймання-передачі прав вимоги до Договору № 19/11/2019/5 від 19.11.209 року про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за Кредитним договором № 21/74/081008 від 08.10.2008 року та Договорами забезпечення від 19.11.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та АТ «БМ-2018» (первісний кредитор АТ «БМ-2018»), склали цей Акт у відповідності до Договору № 19/11/2019/5 від 19.11.2019 року про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за Кредитним договором № 21/74/081008 від 08.10.2008 року та Договорами забезпечення цим Актом сторони підтверджують, що первісний кредитор передав, а новий кредитор при йняв пава вимоги за Кредитним договором № 21/74/081008 від 08.10.2008 року, зі змінами та доповненнями, укладеного з [PERSON] (а.с.79). Також, встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради полтавського району Полтавської області, про що зроблено відповідний актовий запис №61 (а.с.158). Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки, окрім того позивачами зазначено, що на підставі виконавчого листа до даного часу проводяться утримання з пенсії [PERSON] , що свідчить про те, що зобов`язання за кредитним договором №21/74/081008 від 08 жовтня 2020 року не виконане, даний факт не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством, а також в супереч ст. 81 ЦПК України позивачами не надано суду доказів відсутності вищевказаної заборгованості. Крім того, відповідно до п. 6.3 договору іпотеки № 21/74/081008 від 08 жовтня 2008 року, даний договір діє до повного виконання зобов`язання за кредитним договором (а.с.70). Вимога позивачів про скасування відомостей внесених до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 26,4 кв.м., загальною площею 59,5 кв.м, земельну ділянку, загальною площею 0,10 га, кадастровий номер: 5324081901:01:007:0049 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , внесені на підставі договору іпотеки № 21/74/081008 від 08 жовтня 2008 року є неможливим, оскільки дія договору іпотеки №21/74/081008 від 08 жовтня 2008 року не припинилась. Частиною 1 статті 609 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Щодо припинення іпотеки у зв`язку із ліквідацією іпотекодержателя АТ «БМ Банк», суд зазначає наступне. За ч. 7 ст. 104 ЦК України особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону України«Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За положеннями ст. 77 Закону України«Про банки і банківську діяльність» банк може бути ліквідований за рішенням власників банку; у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Національний банк України має право відкликати банківську ліцензію з власної ініціативи у разі, якщо виявлено, що документи, надані для отримання банківської ліцензії, містять недостовірну інформацію; банк не виконав жодної банківської операції протягом року з дня отримання банківської ліцензії; встановлено систематичне порушення банком законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду. Порядок відкликання банківської ліцензії у банку, що ліквідується за ініціативою власників, визначається нормативно-правовими актами Національного банку України. Згідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» банк має право прийняти рішення про припинення здійснення банківської діяльності (далі - Банк, що припиняється) без припинення юридичної особи в результаті ліквідації у порядку, передбаченому цією статтею. За положеннями ч.ч. 5, 6, 8 ст. 2 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» після реалізації Плану припинення Банк, що припиняється, звертається до Національного банку України з клопотанням про відкликання банківської ліцензії у порядку, визначеному Національним банком України. Національний банк України у визначеному ним порядку приймає рішення про відкликання банківської ліцензії Банку, що припиняється, або про відмову у задоволенні клопотання про відкликання банківської ліцензії протягом десяти робочих днів з дня отримання повного пакета документів. Після відкликання банківської ліцензії та виключення з Державного реєстру банків відомостей про Банк, що припиняється, юридична особа, яка припинила здійснювати банківську діяльність, може здійснювати інші види діяльності, визначені законодавством. У разі якщо така діяльність підлягає ліцензуванню, юридична особа, яка припинила здійснювати банківську діяльність, зобов`язана отримати відповідну ліцензію у визначеному законодавством порядку. З наведеного в сукупності вбачається, що банк може бути ліквідований двома шляхами, а саме: за рішенням суб`єкта владних повноважень - Національного банку України. Ліквідація такого банку здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в порядку Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; за рішенням власників банку, ліквідація такого банку здійснюється в порядку Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» З вищенаведеного, суд приходить до висновку, що АТ «БМ Банк» припинив банківську діяльність та повернув Національному банку України видану Банку ліцензію на здійснення банківської діяльності та за процедурою реорганізації та капіталізації банків своєчасно добровільно виконав «План припинення банківської діяльності АТ «БМ Банк» без припинення юридичної особи, який затверджений рішенням позачергових зборів Акціонерів АТ «БМ Банк» від 19 березня 2018 року та погоджений з Національним банком України 03.04.2018 року та змінив найменування з АТ «БМ Банк» на АТ «БМ-2018» та діє як юридична особа та яка не може здійснювати банківську діяльність. Позивачі звертаючись до суду з даним позовом посилаються на те, що укладений між АТ «БМ-2018» та ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» договір про відступлення права вимоги є недійсним, оскільки такий договір є договором факторингу, суд зазначає наступне. Глава 47 ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо порядку та підстави заміни сторін у зобов`язанні. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивачі звернулися до суду, яке само право порушене та в чому полягає його порушення , оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося. Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним. У останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки стаття 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством. Разом з тим, відносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Водночас щодо суб`єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону). Визначення факторингу наведеного у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за змістом якої факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Виходячи із системного аналізу зазначених норм матеріального законодавства договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі статті 1077 ЦК України визначений як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування. Однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними. Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором. Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса - вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступленні права вимоги). Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків. Такий висновок повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року у справі №910/7038/17 та постанові № 757/1183/16-ц від 20 травня 2019 року. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що спірний договір про відступлення права вимоги від 19 листопада 2019 року є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату взамін права вимоги та жодна із сторін не отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком поверненням цих коштів та оплати часу користування ними. З урахуванням зазначених норм права та встановлених обставин, суд доходить висновку про відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання недійсним Договору відступлення права вимоги від 19 листопада 2019 року. До правовідносин щодо відступлення права вимоги виключно на користь особи, що не є учасником ринку фінансованих послуг, положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не застосовуються. Саме тому договір про відступлення права вимоги як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи. Окрім того, посилання позивачів на те, що укладений між сторонами договір відступлення права вимоги, враховуючи його оплатний характер, фактично є договором факторингу, в результаті якого відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс», не будучи фінансовою установою, яка надає фінансові послуги, має право на отримання винагороди, пов`язаної з наданням фінансових послуг, не беруться судом до уваги з таких підстав. Як вбачається із витягу з Державного реєстру юридичних осіб ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та інформації про юридичну особу, яка міститься на офіційному сайту Національної комісії фінансових послуг, заявник надає такі види фінансових послуг: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання послуг з факторингу; надання гарантій та поручительств; надання послуг з фінансового лізингу - для яких необхідна наявність ліцензії. На офіційному сайті Національної комісії фінансових послуг є відомості про наявність у ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» діючих ліцензій на надання вищезазначених послуг. Зміст положень статей 512-517 ЦК України не містить спеціальних застережень щодо можливості відступлення прав вимоги включно на користь осіб, які є професійними учасниками ринку фінансованих послуг. Крім того, позивачі не довели факту порушення їх прав внаслідок укладеного між АТ «БМ-2018» та ТОВ «Фінансовою компанією «Флексіс» договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань від 19 листопада 2020 року та не надали докази погашення ТОВ «БМ-Банк» або АТ «БМ-2018» заборгованості за кредитним договором. Таким чином, суд вважає можливим в задоволенні позовної заяви [PERSON] , [PERSON] до Акціонерного товариства «БМ-2018», Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс», третя особа: Приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Москівець В.А., Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - відмовити. Питання судових витрат суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України, а саме п. 2 ч. 2 судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed