Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до Таврійської сільської ради, яким просять визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Запорізька область, Токмацький район, село Переможне, вулиця Урожайна, будинок 47, в порядку спадкування за законом після померлої 16 березня 2016 року матері - [PERSON]; визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Запорізька область, Токмацький район, село Переможне, вулиця Урожайна, будинок 47, в порядку спадкування за законом після померлої 16 березня 2016 року матері - [PERSON]; визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Запорізька область, Токмацький район, село Переможне, вулиця Урожайна, будинок 47 в порядку спадкування за законом після померлої 16 березня 2016 року матері - [PERSON]. Позов обґрунтовують наступним. 16 березня 2016 року помела мати позивачів [PERSON], про що зроблений відповідний актовий запис №72 та видане свідоцтво про смерть серії І-ЖС № 351630. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. До складу спадкового майна входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Переможне, вул.Урожайна,47. За життя [PERSON] не отримала правовстановлюючого документу на будинок. Відповідно до довідки, виданої Таврійською сільською надою від 02.06.2017 року, [PERSON], [INFO], дійсно була зареєстрована та проживала в [INFO] з 1970 року по день смерті - 16 березня 2016 року. Відповідно до довідки, виданої Таврійською сільською радою від 02.06.2017 року за №464, [PERSON] згідно рішення сільської ради №06 від 23 січня 2001 року за будинком, який знаходиться за адресою: с. Переможне, вул. Урожайна, 47, Токмацького району Запорізької області закріплена земельна ділянка розміром 0,25 га. Земельна ділянка не приватизована, рішення про її приватизацію сільською радою не приймалося. Спадкоємці звернулися до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину. Постановою від 23.03.2017 року нотаріус їм відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з тим, що спадкоємці не надали правовстановлюючого документу на будинок. Позивачі та їх представник в судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заперечення проти позову не надав. В зв'язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Частиною першою статті 60 ЦПК визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 16 березня 2016 року померла мати позивачів - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Родинні відносини померлої [PERSON] з позивачем [PERSON] підтверджується паспортом [PERSON] та його свідоцтвом про народження. Родинні відносини померлої [PERSON]Д, з позивачем [PERSON] підтверджуються паспортом, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про одруження останньої. Родинні відносини померлої [PERSON]Д, з позивачем [PERSON] підтверджуються паспортом, свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу останньої. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. До складу спадкового майна входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Переможне, вул. Урожайна, 47 (далі - спірний будинок), що підтверджується довідками Таврійської сільської ради від 02.06.2017 №№463, 464, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок. За життя [PERSON] не отримала правовстановлюючого документу на житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії та сторонами не оспорюється. За життя, 03.12.2015 року, спадкодавець [PERSON] склала заповіти: -реєстровий №47, яким заповіла позивачу [PERSON] спірний будинок; -реєстровий №48, яким заповіла позивачу [PERSON] земельну ділянку розміром 9,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області, що належала їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗП №088680 від 09.08.2004 року; -реєстровий №49, яким заповіла позивачу [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки розміром 4,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Таврійської сільської ради Токмацького району Запорізької області, що належала їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії І-ЗП №042296 від 06.11.2000 року; -реєстровий №50, яким заповіла позивачу [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки розміром 4,99 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Таврійської сільської ради Токмацького району Запорізької області, що належала їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії І-ЗП №042296 від 06.11.2000 року. Позивачі є спадкоємцями померлої [PERSON] першої черги за законом, що визначене ст.1261 ЦК. Позивачі у встановленому ст.ст.1268, 1269 ЦК України порядку прийняли спадщину, відкриту після смерті матері, подавши 23.08.2016 року нотаріусу заяви про прийняття спадщини за заповітом та за законом, що підтверджується відповідними заявами, інформаційними довідками зі Спадкового реєстру. 23.03.2017 року позивачі звернулися із заявами до державного нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори, де зазначили, що за домовленістю з іншими спадкоємцями, просять видати свідоцтва про право на спадщину не за заповітом, а за законом згідно ст.1261 ЦК України, а саме на спірний будинок. Нотаріус відмовила у видачі зазначеного свідоцтва в звязку з тим, що спадкоємці не надали правовстановлюючого документу на спірний будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.03.2017 №302/02-31. Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV), правовстановлюючими документами, які підтверджують право власності, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видане нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 6) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дублікат; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Цивільно-правовий інститут набуття та виникнення права власності на нерухоме майно в різні періоди по-різному був урегульований на законодавчому рівні. У зв'язку із цим держава задекларувала визнання дійсними прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до положень частини 3 статті 3 Закону №1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до довідки Таврійської сільської ради від 15.11.2016 №1039 спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та проживала в спірному будинку з 1971 року по день смерті. В той час питання набуття права власності регулювались Цивільним кодексом Української РСР від 18.07.1963 №1540-VI (далі ЦК УРСР), Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та іншими нормативними актами. Згідно зі статтями 100, 101 ЦК УРСР, громадяни мали право мати в особистій власності один жилий будинок. Абзацом 2 пункту 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року визначено, що не підлягали реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. За змістом зазначених норм права виникнення права власності на житлові будинки, розташовані в сільській місцевості, не підлягало реєстрації, а тому не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до довідки Таврійської сільської ради від 15.11.2016 №1039 спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та проживала в спірному будинку з 1971 року по день смерті, тобто спірний будинок обліковувався в Таврійській сільській раді, спадкодавець [PERSON] була внесена у списки власників житлових будинків, а тому вона мала право власності на спірний будинок. Відповідно до ст.1217 ЦК, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд встановив, що позивачі прийняли спадщину після смерті матері, що підтверджується дослідженими доказами. Згідно зі ст.1278 ЦК, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Згідно зі статтею 392 ЦК, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності. Статтею 16 ЦК передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановлюючого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням зацікавлених осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Суд встановив, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позовні вимоги про визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом на спірний будинок є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved