Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що в шлюбі з відповідачем у них народилась донька [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишена на проживання з позивачкою. З метою забезпечення належного оздоровлення дитини, відпочинку, а також надання дитині можливості розширення світогляду, духовного, інтелектуального розвитку, позивачка має бажання здійснювати поїздки за кордон з поверненням дитини до постійного місця проживання, оскільки, це буде відповідати інтересам дитини. Однак, на даний час відповідач не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон, не мотивуючи таку відмову жодними аргументами. На її неодноразові звернення з приводу надання такої згоди відповідач не реагує. Вона та її донька є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, у неї є постійне місце роботи, її батьки теж проживають в Україні, дитина знаходиться на її утриманні, доступ батька до дитини не обмежений. Просила суд надати дозвіл на оформлення проїзних документів та на тимчасовий виїзд доньки за кордон без згоди батька [PERSON] до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення повноліття у супроводі матері [PERSON]. 14.06.2017 року представник позивачки подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив надати дозвіл [PERSON] на оформлення проїзних документів на неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] для виїзду за кордон до досягнення нею вісімнадцятирічного віку, тобто до [INFO] року до країн Шенгенської угоди, без згоди батька [PERSON]; надати [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон на період шкільних канікул терміном на 90 днів в продовж кожного року з 01.08.2017 року до [INFO] року в супроводі матері [PERSON] без згоди батька [PERSON] (а.с. 25). Представник позивачки в судове засідання не з'явився, в прохальній частині заяви про уточнення позовних вимог просив проводити розгляд справи без його участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив (а.с. 25). Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 41-43, 50-52). Представник третьої особи: орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з'явився, попередньо подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 54). В попередньо поданих до суду поясненнях, не заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі (а.с. 21-23). З урахуванням думки представника позивачки та положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виїзду неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER], виданого 18.07.2007 року (а.с. 3). Згідно копії заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.12.2010 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно дошлюбне прізвище [PERSON]. [PERSON] залишено проживати з матір'ю [PERSON]. (а.с. 6). Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 2 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини для її виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. У відповідності до п.п. 2, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 5 чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню. На виконання ст.7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україн громадян України» постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення. Пунктом 18 Правил зазначено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідач [PERSON] добровільно не надає згоди на виїзд неповнолітньої доньки за кордон, що не відповідає інтересам дитини. Тому такий дозвіл слід надати позивачці. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Враховуючи встановлену частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини норму про приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, вищезазначені положення Сімейного кодексу України, досліджені в судовому засіданні дані щодо обох батьків, вік дитини, суд вважає, що право дитини на вільне пересування та виїзд за кордон не може бути обмежене, а виїзд дитини за кордон на строк не більше 90 календарних днів впродовж кожного року в період шкільних канікул не порушує прав [PERSON], як батька дитини та вчиняється матір'ю в інтересах доньки [PERSON], [INFO]. На переконання суду виїзд дитини за кордон на строк, який перевищує 90 календарних днів впродовж року, може завадити побаченню батька та дитини в Україні, а також створити перешкоди для виховання дитини, як громадянина в Україні. За таких обставин,

Outcome: dismissed