Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що в грудні 2011 року вони придбали автомобіль марки «MITSUBISHI COLT 1,3», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], сірого кольору у відповідача [PERSON] 09.12.2011 року між ними та відповідачем було оформлено довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] З метою спрощення процедури оформлення документів та тим, що у позивачів на момент купівлі-продажу не було вільних коштів на переоформлення автомобіля, було вирішено оформити правочин саме довіреністю. 02.01.2013 року у м. Умані працівниками ДАІ було затримано даний транспортний засіб та поміщено на штрафний майданчик. Згодом вони з'ясували, що постановою державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ від 08.07.2013 року у межах виконавчого провадження накладено арешт на майно [PERSON], в т.ч. і на даний автомобіль. Проте, позивачі зазначають, що між ними та [PERSON] було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу автомобіля. Вважають, що фактично між ним та [PERSON] мало місце укладення договору купівлі-продажу, у зв'язку із чим автомобіль перейшов у їх власність. З урахуванням наведеного позивачі просили суд визнати договір доручення удаваним, визнати договір купівлі-продажу автомобіля дійсним, визнати за ними право власності на автомобіль марки «MITSUBISHI COLT 1,3», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], сірого кольору та звільнити транспортний засіб з-під арешту. Представник позивачів в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у заяві, просив вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Надала суду заяву, якою позов визнала та проти задоволення вимог не заперечувала, просила розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача та представника третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивачів, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно зі ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з положеннями ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. У відповідності до положень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.111.2009 року за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Як встановлено судом, право власності на автомобіль марки «MITSUBISHI COLT 1,3», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], зареєстровано за відповідачем [PERSON] 09.12.2011 року між позивачами та відповідачем [PERSON] був фактично укладений договір купівлі-продажу вищевказаного автомобіля, що підтверджується довіреністю від 09.12.2011 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно з договором купівлі-продажу від 09.12.2011 року позивачі набули права власності на автомобіль марки «MITSUBISHI COLT 1,3», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] та провели розрахунок в повному обсязі в розмірі 8 000,00 доларів США. Факт отримання грошей за автомобіль підтверджується розпискою, підписаною відповідачем [PERSON] 09.12.2011 року. Як встановлено судом, оскільки у позивачів не вистачало коштів для перереєстрації транспортного засобу, оформлення угоди було відкладено. Тому, сторони вирішили тимчасово оформити довіреність, що і було зроблено ними 09.12.2011 року. Вимоги позивачів щодо визнання договору доручення від 09.12.2011 року удаваним не підлягають задоволенню, оскільки наведений спосіб захисту не передбачений ст. 16 ЦК України. Судом встановлено, що у 2013 році позивачі дізналися, що Сихівським ВДВС ЛМУЮ в межах виконавчого провадження ВП № 35713451 накладено арешт на автомобіль марки «MITSUBISHI COLT 1,3», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], власником якого є [PERSON] Приписами ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, у разі відчуження власником свого майна. Судом встановлено, що право власності відповідача [PERSON] на автомобіль марки «MITSUBISHI COLT 1,3», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] припинилося у зв'язку з відчуженням даного автомобіля позивачам. Таким чином, існування обтяження належного позивачам рухомого майна на даний час порушує право власності позивачів на дане майно. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 приватна власність громадян, як одна з рівноправних форм власності, охороняється законом, її захист здійснюється судом також у формі звернення до суду з позовами про виключення майна з акту опису. За наведених обставин суд вважає обґрунтованими вимоги позивачів щодо звільнення належного їм на праві власності автомобіля з-під арешту. Враховуючи викладене,

Outcome: partial