Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за ними в порядку спадкування за законом після [PERSON] право власності на земельну ділянку і розташований на ній гараж за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що після смерті їх спадкодавця вони звернулися до нотаріальної контори для оформлення спадщини померлого, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на вказане нерухоме майно у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів спадкодавця. Позивачі в судове засідання не прибули, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач надав суду відзив на позов у якому не визнав позов та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що нерухоме майно, на яке позивачі просять визнати право власності не є майном в розумінні цивільного законодавства, оскільки воно не було зареєстроване за спадкодавцем; також, представник відповідача просив проводити розгляд справи у його відсутності. Третя особа надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. [INFO] померл [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.09.2011 року (а.с. 25). Спадкоємцями померлого за законом є позивачі по справі - його дружина [PERSON] , дочка [PERSON] і син [PERSON] , про що свідчать відповідні свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 02.04.1966 року та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.06.1967 року і серії [NUMBER] від 31.01.2012 року. Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи № 7/2012 до майна померлого [PERSON] , позивачі належним чином у встановленому законом порядку вступили у спадщину і набули спадкових справ після померлого родича. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Також, позивачі звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку і розташований на ній гараж за адресою: [ADDRESS] , однак постановою приватного нотаріуса Васильківського районного нотаріального округу Київської області Нещасної Т.М. від 07 лютого 2020 року № 27/02-14, позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом на вказану частину спадкового майна, що залишилась після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що дане нерухоме майно не було зареєстроване на спадкодавця (а.с. 9 - 11). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1 і 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Натомість, згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивачі не довели ту обставину, на яку вони посилаються як на підставу своїх вимог, оскільки позивачі не довели перед судом факту набуття їх спадкодавцем права власності на земельну ділянку і розташований на ній гараж за адресою: [ADDRESS] . Отже, спадкодавець позивачі за життя не набув право вланості на зазначене нерухоме майно. Одночасно, слід звернути увагу на таке. Позивачі заявляють вимоги саме про визнання за ними права власності на земельну ділянку і розташований на ній гараж за адресою: [ADDRESS] . Так, спадковадець позивачів дійсно отримав земельну ділянку для встановлення тимчасового металевого гаража на місці вказаному архітектором, що підтверджується копією рішення Васильківської міської ради від 21 січня 1992 року (а.с. 37). При цьому, за змістом наведеного рішення ргану місцевого самоврядування, площа земельної ділянки, що була надана [PERSON] визначена в розмірі 0,003 га. Проте, до позову не додано і під час розгляду справи позивачами не надано фактичних відомостей про те, де саме розташована земельна ділянка, яку було виділено [PERSON] за рішенням Васильківської міської ради від 21 січня 1992 року і куди саме в подальшому вкзав архітерктор. Тобто, вимоги позову про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0100 га за адресою: [ADDRESS] , слід вважати безпідставними і необґрунтованими, оскільки позивачами не доведено факт наданої [PERSON] земельної ділянки саме за цією адресою, а площа земельної ділянки про яку вказують позивачі, перевищує площу земельної ділянки, що була надана їх спадкоємцю за рішенням місцевої ради. В частині вимог позивачів щодо гаражу, суд звертає увагу на наступне. За дослідженим судом під час розгляду справи по суті рішенням Васильківської міської ради від 21 січня 1992 року, спадкодавцю позивачів було надано земельну ділянку для встановлення тимчасового металевого гаража. Однак, з наданого позивачами копії технічного паспорту на гараж по [ADDRESS] станом на 21.01.2020 року, вбачається, що окрім гаражу площею 26,5 кв.м., цегляна споруда має ще й погріб площею 4,0 кв.м. і прибудову площею 19,7 кв.м. (а.с. 29 - 34). Отже, відсутні правові підстави для визнання за позивачами права власності на вказане нерухоме майно, право вланості на яке не мав їх спадкодавець, оскільки це суперечить нормам Книги третьої та шостої ЦК України. Крім того, суд не приймає до уваги і відхиляє доводи позивачів про надання рішенням Васильківської міської ради № 03.82-55-VII від 20 вересня 2019 року [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100 га. для будівництва індивідуальних гаражів, оскільки [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON] , а позивачі не мають відповідних майнових прав щодо нерухомого майна [PERSON] (а.с. 38). Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є безпідставними, оскільки спадкодавець позивачів не набув права власності на майно у вигляді земельної ділянки і розташованого на ній гаража за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed