Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради про визначення додаткового терміну для прийняття спадщини, в обґрунтування якого вказала, що 15.08.2014 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з відповідними надвірними спорудами, розташованого за адресою: м.Димитров, пров.Лісний, буд.10, та грошових вкладів з належними їм відсотками та компенсаціями, які зберігаються у філії Красноармійського відділення Ощадбанку України у м.Димитров, які належали померлій на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 27.08.2002 року. Вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Її батько [PERSON] помер 01.03.2000 року. Коли у грудні 2015 року вона звернулася до нотаріуса з метою прийняття спадщини, то їй було відмовлено в цьому, оскільки вона пропустила відведений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини. Але даний строк вона пропустила з поважних причин. Через свою правову необізнаність вона не знала, що законодавством встановлюється обмежений строк для прийняття спадщини та вважала, що вона, як єдиний спадкоємець, може оформити спадщину у будь-який час. Також вона не працює та отримує пенсію у щомісячному розмірі 1213 грн 51коп. Після хвороби та смерті матері, понесених затрат на її лікування та поховання, вона опинилася в скрутному матеріальному становищі, а тому в неї не було коштів для оформлення спадщини у встановленому законодавстві порядку. Крім того, в 2015 році захворіла її рідна тітка, яка мешкала в м.Калінінград Російської Федерації. У звязку з тим, що тітка була одинокою жінкою, вона була вимушена терміново їхати до тітки та доглядати її до смерті. Додому вона повернулася тільки в грудні 2015 року. Тому вона просить суд визначити їй додатковий строк у три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті її матері, померлої 15.08.2014 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що через свою необізнаність вона думала, що для оформлення спадщини потрібні відразу кошти приблизно у 10000 грн., яких у неї не було, тому і не зверталася до нотаріуса. Її тітка у Росії померла у березні 2015 року. Вона двічі після смерті своєї матері їздила до м.Калінінград, де мешкала тітка. Перший раз вона виїхала до Росії приблизно у лютому 2015 року, повернувшись додому у квітні 2015 року, після поховання тітки. Вдруге вона поїхала до Росії у серпні 2015 року, щоб оформити документи, повернувшись додому у грудні 2015 року. Представник відповідача [PERSON] міської ради до суду не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], яка перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], є донькою [PERSON], померлою 15.08.2014 року, та [PERSON], померлого 01.03.2000 року, що встановлено на підставі свідоцтв про народження та укладення шлюбу позивача, про смерть її батьків (а.с.8, 9, 10, 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: м.Димитров, пров.Лісний, буд.10, який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, отриманого після смерті її чоловіка [PERSON], яке посвідчене державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори 27.08.2002 року, реєстр.№ 2113 (а.с.12). Також, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з грошових вкладів з належними їм відсотками та компенсаціями, які зберігаються у філіях Красноармійського відділення Ощадбанку України у м.Димитров, які належали померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, отриманого після померлого її чоловіка [PERSON], яке посвідчене державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори 27.08.2002 року, реєстр.№ 2114 (а.с.13). Відповідно до трудової книжки та довідки управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області від 04.01.2016 року позивач не працює, перебуває на обліку Фонду та отримує пенсію за віком у щомісячному розмірі 1213 грн. 51 коп. (а.с.14-20, 21). Згідно квитка на літак від 04.11.2015 року позивач [PERSON] 01.12.2015 року прибула до м.Києв з м.Калінінград (а.с.22). Відповідно до інформації державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори від 22.02.2016 року на майно, яке залишилося після смерті [PERSON], померлої 15.08.2014 року, згідно даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 22.02.2016 року спадкова справа не відкривалася, від імені [PERSON] заповіти не посвідчувалися. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Спірні правовідносини врегульовані ч.3 ст.1272 ЦК України, відповідно до якої за позовом спадкоємця, який пропустив передбачений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Зясовуючи причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд не встановив, що вони були поважні. Суд виходить з того, що поважними можуть бути визнані причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення дій, повязаних з прийняттям спадщини, які не можуть бути визнані такими у випадку з позивачем. Необізнаність позивача з порядком прийняття спадщини та оформлення прав на спадкове майно суд не може визнати як обставини, які обєктивно перешкоджали позивачці своєчасно прийняти спадщину. У судовому засіданні позивач [PERSON] суду пояснила, що вона не знала про строк і порядок прийняття спадщини через свою правову необізнаність. Незнання діючого законодавства не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки, відповідно до ст.57 Конституції України, всі законодавчі акти, які стосуються прав та обов'язків громадян обов'язково підлягають оприлюдненню. Тобто закони та інші нормативно-правові акти є доступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання самої людини. Також позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження причин пропуску строку, які позивач у своїй позовній заяві вважає поважними, а саме про те, що зверненню у передбачений законом строк їй також заважала хвороба тітки з м.Калінінграда, яка з її слів померла у березні 2015 року. Наданий суду єдиний квиток про приїзд позивача у грудні 2015 року з Росії до України, майже через рік і чотири місяці після смерті її матері, ніяк не свідчить про наявність істотних труднощів для позивача на вчинення дій, повязаних з прийняттям нею спадщини. Отже, вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ч.3 ст.1217 ЦК України,

Outcome: dismissed