Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до відповідача про визнання права власності кожного з них на 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] померла їх мачуха - [PERSON] , яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з їх батьком - [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою : [ADDRESS], який належав їй на праві приватної власності, що підтверджується Довідкою про належність нерухомого майна № 96469 від 05.06.2013 року виданої Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське об'єднане обласне бюро технічної інвентаризації» . Зазначають , що є спадкоємцями четвертої черги спадкування за законом, посилаючись на статтю 1264 ЦК України , вказують, що 18.12.2012 року Кіровським районним судом міста Кіровограда прийнято рішенням у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, яким встановлено факт проживання однією сім'єю в період з січня 2002 року по жовтень 2008 року [PERSON] з [PERSON], померлою [INFO] та встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON], в період з вересня 1990 року по жовтень 2008 року з [PERSON], померлою [INFO] . Звернулися до Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно , але у видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом було відмовлено та видано відповідну Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.11.2013 року. Причиною відмови стали розбіжності між прізвищем, зазначеним у правовстановлюючих документах на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виданих на ім'я померлої [PERSON] у 1970 та 1972 роках та прізвищем зазначеним у свідоцтві про смерть, виданого також на її ім'я у 2008 році, а також не пред'явлення оригіналу правовстановлюючого документу на 3/4 частки житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. Той факт, що домоволодіння розташоване [ADDRESS] на земельній ділянці 0, 046 га належав саме [PERSON] - спадкодавцеві підтверджують документами: рішенням Народного суду м. Кіровограда від 13.11.1970 року, прийнятого у справі № 2-2398 про визнання права власності на 3/4 частини домоволодіння в порядку спадкування (оригінал якого з мокрою печаткою суду знаходиться в БТІ в матеріалах інвентаризаційної справи заведеної на ім'я [PERSON]); рішенням Народного суду м. Кіровограда від 24.04.1972 року прийнятого у справі № 2-839/1972 про визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння; заключенням про реєстрацію домоволодіння по [ADDRESS], а саме 3/4 частки на праві приватної власності за [PERSON]; Державним актом на право власності на землю від 13.08.1996 року серія КР 00005985 виданого [PERSON] на підставі рішення Кіровоградської міської ради народних депутатів від 24 липня 1996 року № 473 , відповідно за яким останній передається у приватну власність земельна ділянка площею 0, 046 га розташована по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); Довідкою про належність нерухомого майна № 52806 від 27.10.2010 року, виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське об'єднане обласне бюро технічної інвентаризації» ; Довідкою про належність нерухомого майна № 96469 від 05.06.2013 року виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське об'єднане обласне бюро технічної інвентаризації» . Зазначається,що право власності набуте відповідно до ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, в редакції діючій на час володіння [PERSON] домоволодінням та земельною ділянкою, а тому просять позовні вимоги задовільнити в повному обсязі. До судового засідання представник позивачів надала клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 135 ). Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено під розпис (а. с. 133), поважні причини неявки суду не повідомлено, правову позицію, щодо даного позову суду не надано. Третю особу повідомлено про час і місце розгляду справи рекомендованим листом ( а.с. 134), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки не поважними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. [INFO] померла - [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 27.10.2008 року зроблено актовий запис за № 3173 та видано свідоцтво про смерть (а. с. 9). [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з батьком позивачів- [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 000030599998 від 26.04.2010 року (а. с. 11). Після смерті мачухи відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою : [ADDRESS], який належав їй на праві приватної власності, що підтверджується Довідкою про належність нерухомого майна № 96469 від 05.06.2013 року виданої Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське об'єднане обласне бюро технічної інвентаризації» ( а. с. 12). Застосуванню підлягають статті 1223 1258,1264 Цивільного кодексу України якими визначено черговість спадкування . 18.12.2012 року Кіровським районним судом міста Кіровограда прийнято рішенням у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, яким встановлено факт проживання однією сім'єю в період з січня 2002 року по жовтень 2008 року [PERSON] з [PERSON], померлою [INFO] та встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON], в період з вересня 1990 року по жовтень 2008 року з [PERSON], померлою [INFO] ( а. с. 18). [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями четвертої черги спадкування за законом. Зазначеним рішенням встановлено, що інших спадкоємців першої, другої та третьої черги не має, відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Зібравши усі необхідні документи для оформлення спадщини позивачі звернулися до Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно , а саме : житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою : [ADDRESS], який належав [PERSON]. У видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом відмовлено та видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.11.2013 року з підстав розбіжностей між прізвищем спадкодавця у правовстановлюючих документах на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виданих на ім'я померлої [PERSON] у 1970 та 1972 роках та прізвищем зазначеним у свідоцтві про смерть виданого також на її ім'я у 2008 році, а також не пред'явлення оригіналу правовстановлюючого документу на 3/4 частки житлового будинку розташованого по [ADDRESS]. Дослідивши матеріали справи , оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Той факт, що домоволодіння розташоване [ADDRESS] на земельній ділянці 0, 046 га належав саме [PERSON] - спадкодавцеві підтверджується наступними документами: рішенням Народного суду м. Кіровограда від 13.11.1970 року прийнятого у справі № 2-2398 про визнання права власності на 3/4 частину домоволодіння в порядку спадкування (оригінал якого з мокрою печаткою суду знаходиться в БТІ в матеріалах інвентаризаційної справи заведеної на ім'я [PERSON]) (а. с. 15); рішенням Народного суду м. Кіровограда від 24.04.1972 року прийнятого у справі № 2-839/1972 про визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння (а. с. 16) заключенням про реєстрацію домоволодіння по [ADDRESS], а саме 3/4 частки на праві приватної власності за [PERSON]: (а. с. 17). Державним актом на право власності на землю від 13.08.1996 року серія КР 00005985 виданого [PERSON] на підставі рішення Кіровоградської міської ради народних депутатів від 24 липня 1996 року № 473 , відповідно за яким останній передається у приватну власність земельна ділянка площею 0, 046 га розташована по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а. с. 14); Довідкою про належність нерухомого майна № 52806 від 27.10.2010 року виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське об'єднане обласне бюро технічної інвентаризації» (а. с. 12) ; Довідкою про належність нерухомого майна № 96469 від 05.06.2013 року виданою Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське об'єднане обласне бюро технічної інвентаризації» (а. с. 13) . Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, в редакції діючій на час володіння [PERSON] домоволодінням та земельною ділянкою, громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Та навпаки, ст. 128 ЦК Української РСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. Виникнення права власності у [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] відбулось у період дії норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства У РСР 31.01.1966 року. Пунктом 4 зазначеної Інструкції встановлювалось, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу У РСР. Згідно пункту 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Реєстрація провадиться на підставі оригіналів документів та копій з них, засвідчених у встановленому законом порядку, що встановлюють право власності ' (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1 до Інструкції. Так, пунктом 21 Додатку 1 до Інструкції зокрема зазначено, що таким документом з поміж інших документів є рішення суду про визнання угоди про відчуження будинку, складеної з порушенням встановленої законом форми, дійсною. Пунктом 28 Додатку 1 до Інструкції передбачено, що таким документом також може бути і рішення суду про визнання за громадянином права власності на будинок (домоволодіння), що набуло законної сили, або виконавчий лист, на підставі цього рішення . Копії цих документів залишаються в справах бюро технічної інвентаризації. Таким чином, зазначені документи свідчать про належне володіння спадкодавцем [PERSON] майном, яке було придбане та право власності на яке виникло на законних підставах, не є самочинним будівництвом та має усі необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент придбання цього майна. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Листом Вищого спеціалізованого суду України з цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема 3.1. зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). За таких обставин, виходячи з приписів ст. 16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку. Статтею 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного спадкоємця за законом є рівними. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Судові витрати згідно ст. 88 ЦПК України суд вирішує залишити по фактичному їх понесенню сторонами. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved