Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд до відповідача [PERSON], треті особи Кременчуцький районний сектор підрозділу Державної міграційної служби у Полтавській області, Служба у справах дітей Кременчуцької райдержадміністрації про розірвання шлюбу та надання права виїзду за кордон неповнолітній дитині, мотивуючі, що 17.01.2003 року в Кременчуцькому місквідділі РАЦСу зареєструвала шлюб з відповідачем, мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя припинили з березня 2006 року, проживають окремо. Відповідач постійно знаходиться на заробітках за кордоном, придбав собі окреме житло, поновлювати шлюбні стосунки не бажає. Дочка [PERSON], зареєстрована і проживає разом з нею та її батьками, перебуває на її утриманні. Вона має намір разом з дочкою виїхати на різдвяні канікули до родичів в Росію, а влітку на відпочинок до Італії, однак батько дитини [PERSON], в телефонній розмові заявляє, що перебуває на заробітках без конкретного місця проживання, та в нього немає часу займатись документами про тимчасовий виїзд дитини за кордон. Піклуючись про здоров'я дитини, її фізичний та духовний розвиток, вона змушена при таким обставинах звернутись до суду позовом про розірвання шлюбу та надання їй права одноособово вирішувати всі питання, пов'язані з виїздом дочки за кордон та оформлення всіх необхідних для цього проїзних документів дитини. В судовому засіданні, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи в її відсутність та надані письмові пояснення, які підтримують позовні вимоги в повному обсязі і заява про згоду на заочний розгляд справи. Відповідач неодноразово викликався на розгляд справи, про що свідчать поштові листівки та оголошення у пресі, однак в судове засідання двічі не з'явився, заперечень не надав. Представники третіх осіб Кременчуцького районного сектору підрозділу Державної міграційної служби у Полтавській області та Служби у справах дітей Кременчуцької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явились, повідомлялись належне, про що свідчать поштові листівки, від представника служби надійшов висновок про недоцільність надання дозволу на виїзд дитини за кордон, з посиланням на відсутність батьків і невизначеність місця проживання дитини, та надана заява, про розгляд справи в її відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, з'ясував, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 17.01.2003 року в Кременчуцькому місквідділі РАЦС, мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Подружжя разом не проживають з березня 2006 року, миритися та поновлювати шлюбні стосунки протягом тривалого часу не бажають, що викликано не випадковими причинами, а має стійкий характер. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб повинен бути розірваний. Вирішуючи позовні вимоги щодо надання позивачці [PERSON] права одноособово вирішувати всі питання, пов'язані з виїздом дочки за кордон, суд з'ясував, що неповнолітня [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає разом з матір'ю [PERSON] та її батьками за адресою [ADDRESS], та перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою Червонознам'янської сільради. Згідно висновки служби у справах дітей батьки дитини знаходяться на заробітках в Італії, відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 05.09.2013 року неповнолітня [PERSON] забезпечена всіма необхідними речами для повноцінного навчання та дозвілля, має окреме місце для підготовки уроків, комп'ютер, необхідні меблі, одяг та інші речі. Компрометуюча інформація на матір [PERSON] відсутня, батько [PERSON] сім'ї не допомагає, життям дочки не цікавиться. Відповідно до «Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитині, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 31.03.1995 року, № 231, самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли 18-річного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. При таких обставинах, приймаючі до уваги, що поважних причин для відмови в наданні згоди на виїзд дитини за кордон, за відсутності згоди батька, в судовому засідання не встановлено, суд вважає, що в інтересах дитини позов слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved