Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивачка 01 жовтня 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів (а.с.2-3). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 18 листопада 2000 року. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які перебувають на її утриманні. На теперішній час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Матеріальну допомогу на утримання дітей та своєї дружини відповідач не надає. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення дітьми повноліття та стягнути на свою користь з відповідача аліменти на своє утримання в твердій грошовій сумі 1\~000,00 грн. щомісяця, до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні. Повний текст рішення виготовлений 25 грудня 2015 року. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружив, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що 18 листопада 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м. Дніпропетровська зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено відповідний актовий запис №762 (а.с. 7). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 5,6). В судовому засіданні встановлено, що сторони проживають разом, ведуть спільне господарство, відповідач матеріально утримує родину та бере участь у витратах на дітей та дружину. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 77 Сімейного Кодексу України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 79 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ст. 80 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, на сторони покладається обовязок доведення тих обставин на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях. Однак, позивачкою не доведено тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з позивачки на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed