Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до територіальної громади - Луганської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, який в подальшому уточнили. В обгрунтування якого зазначили, що 21 листопада 2013 року померла їх тітка [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить квартира, яка розташована за адресою: м. Луганськ кв. Дімітрова буд.23 кв.33, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житлового фонду Луганської міської Ради народних депутатів від 03.01.1996 року. 05.02.1996 року тіткою позивачів [PERSON] було складено заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №488, відповідно до якого, у разі її смерті, належну їй квартиру, яка розташована за адресою: м. Луганськ кв. Дімітрова буд.23 кв.33, вона заповідає своїй рідній сестрі (матері позивачів) - [PERSON]. 08.05.2014 року мати позивачів [PERSON] звернулась із заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини після смерті своєї сестри [PERSON]. 22.05.2014 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності померлої [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: м. Луганськ кв. Дімітрова буд.23 кв.33 та неможливістю встановити належність померлій спадкового майна. У звязку з цим, мати позивачів [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Луганська з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Луганська від 02 червня 2014 року по вищевказаній цивільній справі було відкрито провадження по справі та призначено у попереднє судове засідання на 03 липня 2014 року, але вищевказане провадження було втрачено, так як роботу Ленінського районного суду м. Луганська припинено у звязку з неможливістю здійснювати правосуддя через бойові дії в районі розташування суду. 16 квітня 2015 року померла мати позивачів [PERSON], після її смерті залишилося спадкове майно, а саме: квартира, яка розташована за адресою: м. Луганськ кв. Дімітрова буд.23 кв.33. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її діти [PERSON], [PERSON] та чоловік [PERSON]. 06 травня 2015 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись з заявами про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті їх матері до Девятої Київської державної нотаріальної контори, але вони не можуть отримати нотаріальне свідоцтво про право власності за законом, тому що при житті [PERSON] не встигла оформити своє право власності на вищезазначену квартиру. Чоловік померлої [PERSON] - [PERSON] відмовився від належної йому частки спадщини за законом на користь позивачів. У звязку з цим, просили визнати за ними право власності по ? частині квартири, яка розташована за адресою: м. Луганськ кв. Дімітрова буд.23 кв.33 у порядку спадкування за законом, після смерті їх матері [PERSON], яка померла 16.04.2015 року. Позивачі та їх представник в судове засідання не зявилися, від представника позивачів [PERSON] надійшла заява, в якій він просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити (а.с 106). Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розмішення оголошення на офіційному веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надійшло. (а.с. 105). Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 384076, виданого 25.11.2013 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, 21.11.2013 року померла [PERSON] (а.с. 10); Після її смерті залишилась спадщина, яка складається із квартири, розташованої за адресою: м. Луганськ кв. Дімітрова буд.23 кв.33, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.01.1996 року відділом приватизації житлового фонду Луганської міської Ради народних депутатів (а.с.13) За життя [PERSON], 05.02.1996 року залишила заповіт на вищевказану квартиру своїй рідній сестрі [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №488. (а.с. 12) Родинні відносини між [PERSON] та [PERSON], підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], копією свідоцтва про народження [PERSON] та копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON]Я.(дошлюбне прізвище «Хайруліна»).(а.с. 7,8, 9); Після смерті [PERSON], 08.05.2014 року [PERSON], в установлений законом строк прийняла спадщину шляхом звернення з письмовою заявою до Київського міського нотаріального округу і не відмовилась від спадщини.(а.с.14) Однак, отримавши відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю державної реєстрації права власності померлої [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: м. Луганськ кв. Дімітрова буд.23 кв.33 та неможливістю встановити належність померлій спадкового майна, [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Луганська з позовною заявою до Управління комунальним майном Луганської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. 02.06.2014 року Ленінським районним судом м. Луганська по зазначеній справі було призначено підготовче судове засідання на 03 липня 2014 року. (а.с.15) Рішення по вищевказаній справі Ленінським районним судом м. Луганська не було прийнято у звязку з початком проведення антитерористичної операції на Сході України, в тому числі у м. Луганську. 16.04.2015 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-БК № 332177, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві і за життя не встигла оформити право власності на квартиру, яка розташована за адресою: м. Луганськ кв. Дімітрова буд.23 кв.33 в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї сестри [PERSON], яка померла 21.11.2013 року (а.с.80) Померла [PERSON] була рідною матірю позивачів [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІV-НО №433457, виданого 01.12.1980 року та копією свідоцтва про народження серії ІV-НО №322909, виданого 02.08.1979 року. (а.с.83, зворотній бік а.с. 83) Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із квартири, яка розташована за адресою: м. Луганськ кв. Дімітрова буд.23 кв.33. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], сини спадкодавця позивачі по справі, в установлений законом строк прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] шляхом звернення з письмовими заявами до Девятої Київської державної нотаріальної контори і не відмовлявся від спадщини.(зворотній бік а.с. 78, а.с.79) Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подав заяву про прийняття спадщини нотаріусу. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Заведення спадкової справи після смерті [PERSON], померлої 16.04.2015 року, підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №40310476 від 06.05.2015 року, виданого державним нотаріусом Девятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] ( зворотний бік а.с. 90). Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що позивачі є законними спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] Крім того, судом було встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON], відповідно до заяви про відмову від спадщини від 06.05.2015 року він відмовився від належної йому частки спадщини на користь синів, [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. (зворотний бік а.с.79) Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Як зазначено у ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 2\~ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Тобто, матеріалами справи доведено, що позивачі з незалежних від них причин не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів згідно даної статті є - визнання права. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин суд вважає, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачами спадкових прав у нотаріальному порядку і визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] та валітова [PERSON]. і визнання за позивачами права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. На підставі ст.ст.328,392,1216,1218,1268,1297ЦК України та

Outcome: approved