Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] предявили до суду позов до Тернопільської міської ради про визнання права власності за кожним з позивачів по ? частці квартири №83, що розташована в будинку №3 по вул. Симоненка в м. Тернополі, загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 06 червня 2003 року. Обґрунтовують позов тим, що [PERSON] був членом будівельного кооперативу №86, проживав в [INFO] в кооперативній квартирі №83, та станом на 01 березня 1994 року пайовий внесок за дану квартиру сплатив повністю. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому квартиру. Будучи спадкоємцями за законом, позивачі спадщину прийняли, оскільки постійно проживали зі спадкоємцем на час відкриття спадщини, однак у видачі їм свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказану квартиру. З цих підстав позивачі позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому просили суд визнати за ними право власності на спірне нерухоме майно. В судове засідання представник позивачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] подав заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав та просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання подала заяву, відповідно до якої просила розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позову заперечила. Крім цього, подала письмові заперечення на позов, які зводяться до того, що спадкодавець повинен був здійснити визначені законом дії та зареєструвати право власності на спірну квартиру. Враховуюче те, що зазначені дії він не вчинив, квартира не належить до спадкового майна спадкодавця та не може бути успадкована позивачами. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, установив такі обставини: Згідно з ордером на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу №96 від 03 серпня 1992 року, виданого на підставі рішення спільного зібрання членів кооперативу №86 від 02 липня 1992 року, [PERSON] надано право на зайняття житлового приміщення по вул. Симоненка, 3/83 у м. Тернополі. 06 червня 2003 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ИД №144423 від 09 червня 2003 року, актовий запис №775 відділу реєстраціх актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №341938, а позивач [PERSON] його сином, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-ИД №357323. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1268 УК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як убачається із позовної заяви, позивачі з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися.\~ Як слідує з довідки №1209, виданої 12 вересня 2016 року ТОВ «СОВР-1», за адерсою по вул. Симоненка, 3/63 у м. Тернополі з 04 лютого 1993 року зареєстрована [PERSON], з 11 липня 2001 року до 19 листопада 2014 року був зареєстрований [PERSON], та з 04 лютого 1993 року по день смерті (06 червня 2003 року) був зареєстрований [PERSON]. Таким чином, постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, позивачі [PERSON], [PERSON] в силу ст. 1268 ЦК України України прийняли спадщину після померлого [PERSON] Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину, позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON] від 06 вересня 2016 року №2789/02-31, позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказану квартиру. Як убачається з відповіді першої Тернопільської державної нотаріальної контори №3157/01-16 від 21 серпня 2017 року, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], який помер 06 червня 2003 року, є його дружина [PERSON] та син [PERSON], які спадщину прийняли. Крім них інших спадкоємців немає. Заповіт від імені померлого не посвідчувався. Свідоцтва про право на спадщину за законом не видавалися. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З посиланням на зазначені норми закону позивачі звернулася до суду за захистом їхніх прав у судовому порядку. Вирішуючи питання про те, чи дійсно [PERSON] за життя належала спірна квартира, суд виходить із наданих доказів. Так, відповідно до розпорядження Тернопільської міської ради народних депутатів «Про заселення житлового будинку за адресою: вул. Симоненка, 3» №213 від 31 липня 1992 року, затверджено протокол загальних зборів ЖБК від 02 липня 1992 про заселення житлового будинку за адресою вул. Симоненка, 3 у м. Тернополі, згідно з яким молоду сімю [PERSON] заселено у квартиру №83 в будинку по вул. Симоменка, 3 у м. Тернополі. Як убачається із відповіді ТОВ «Совр 1» №46 від 25 жовтня 2017 року, наданої на адвокатський запит адвоката [PERSON] від 18 жовтня 2017 року №48, [PERSON] та члени його сімї були вселені в кооперативну квартиру [ADDRESS] на розпорядження Тернопільської міської ради народних депутатів №213 від 31 липня 1992 року. Як убачається із довідок про технічно-економічні показники квартири №41 від 13 вересня 2016 року №та №36 від 25 жовтня 2017 року, виданих ТОВ «СОВР 1», [PERSON] проживав у кооперативній квартирі №83 по вул. Симоненка у м. Тернополі, житловою площею 29,5 кв.м., загальною площею 51,3 кв.м., та станом на 01 березня 1994 року пайовий внесок за квартиру сплатив повністю. Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. На підставі зібраних у справі доказів судом установлено, що квартира по вулиці Симоненка, 3/83 у м. Тернополі належала [PERSON] Зокрема, встановлено, що [PERSON] був членом житлово-будівельного кооперативу та повністю сплатив пайовий внесок за вказану квартиру. Відтак, після його смерті ця квартира входить до складу спадщини. З цих підстав суд вважає необгрунтованими доводи представника відповідача про те, що спірна квартира не входить до складу спадщини в силу того, що право власності на неї не було зареєстроване за [PERSON] у встановленому законом порядку. Відсутність правовстановлюючих документів на імя спадкодавця є перешкодою в оформленні позивачами своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема шляхом отримання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Однак, це не позбавляє їх права захищати свої спадкові права в суді. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про порушення прав позивачів, які підлягають до захисту шляхом задоволення їх позовних вимог визнання за [PERSON], [PERSON] права власності по ? частці квартири №83, що розташована в будинку №3 по вул. Симоненка в м. Тернополі, загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер 06 червня 2003 року. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 368, 370, 1226, 1223, 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved