Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної шкоди. Позов мотивували тим, що наказами №121 від 12.06.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників управління з персоналу» та № 173-к від 12.06.2015 року «Про припинення трудового договору» [PERSON] було звільнено з роботи у звязку з систематичним невиконанням працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором, згідно п. З ст. 40 КЗпП України, а до [PERSON] наказом №121 від 12.06.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників управління з персоналу» було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.11.2015, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 11.12.2015 вищевказані накази скасовано, поновлено [PERSON] на посаді начальника управління з персоналу ПАТ «Волиньгаз» та стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. У звязку з порушенням відповідачами трудових прав позивачів їм була спричинена матеріальна шкода. Оскільки на утриманні у [PERSON] перебуває сестра [PERSON] інвалід І групи, непередбачувана втрата роботи [PERSON] потягнула за собою неможливість забезпечити вчасне проходження її сестрою медичного обстеження та лікування, унеможливили проведення програми її соціальної реабілітації. [PERSON] вважає, що їй було завдано матеріальну шкоду в розмірі 4500 грн., втраченої пенсії за 3,5 місяці. [PERSON] в результаті систематичного психологічного тиску з боку працівників відділу економічної безпеки ПАТ «Волиньгаз», перенесла нервовий стрес, наслідком якого стала госпіталізація. Період лікування включав комплекс медичних препаратів на загальну суму 2374 грн. Вважають, що вказана матеріальна шкода була спричинена незаконними діями відповідачів. А тому просили стягнути солідарно з відповідачів на користь [PERSON] 2\~374 грн. матеріальної шкоди, на користь [PERSON] 4500 грн. матеріальної шкоди. В судовому засіданні позивачі та їхній представник вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні додатково пояснила, що через постійну участь в судових засіданнях не змогла вчасно забезпечити медичне обстеження сестри та оформити для неї пенсію. Вона віддала сестрі свої кошти як пенсію. Представник відповідача ПАТ «Волиньгаз» в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що відповідачами не подано доказів того, що матеріальна шкода в заявлених сумах завдана їм саме з вини відповідачів, що між діями відповідачів і шкодою є безпосередній причинний звязок, не підтверджено сам факт наявності матеріальної шкоди та необґрунтовано її розмір, про що подала письмові заперечення (а.с.81-82). Крім того в додаткових поясненнях (а.с.138-141), просила застосувати до вимог позову строк позовної давності, оскільки позивачами пропущено установлений КЗпП України трьохмісячний строк позовної давності. Відповідач начальник відділу економічної безпеки ПАТ «Волиньгаз» [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду письмові заперечення, аналогічні запереченням ПАТ «Волиньгаз» (а.с.83-84). Відповідач заступник голови правління ПАТ «Волиньгаз» з економічної безпеки [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду письмові заперечення, аналогічні запереченням ПАТ «Волиньгаз» (а.с.93-94). Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.11.2015 (а.с.150-158), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 11.12.2015 у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» про скасування заходів дисциплінарної відповідальності та поновлення на роботі встановлено, що наказом № 121 від 12 червня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників управління з персоналу» [PERSON] було звільнено з посади начальника управління з персоналу ПАТ «Волиньгаз» з 12.06.2015 року за систематичне невиконання обовязків, покладених на неї трудовим договором , згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України, а начальнику відділу навчання та підбору персоналу управління з персоналу ПАТ «Волиньгаз» [PERSON] оголошено догану (а.с. 17-18 т. 1). Вказаний наказ № 121 про звільнення [PERSON] з роботи було продубльовано наказом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» № 173-к від 12 червня 2015 року «Про припинення трудового договору». При застосуванні дисциплінарних стягнень - до [PERSON] у вигляді звільнення, а до позиачки [PERSON] у виглід догани, було допущено суттєві порушення трудового законодавства щодо застосування дисциплінарних стягнень та за відсутності передбачених законом підстав. Вказаним рішенням суду було скасовано накази Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» Скасувати наказ Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» № 121 від 12 червня 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників управління з персоналу» в частині звільнення з роботи начальника управління з персоналу ПАТ «Волиньгаз» [PERSON] та в частині оголошення догани начальнику відділу навчання та підбору персоналу управління з персоналу ПАТ «Волиньгаз» [PERSON] та наказ № 173-к від 12 червня 2015 року «Про припинення трудового договору», поновлено [PERSON] на посаді начальника управління з персоналу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз». Позивачі вважають, що незаконними діями відповідачів їм було заподіяно матеріальну шкоду. Строки позовної давності в даному випадку не застосовуються. Хоча, спір і є наслідком спору у трудових правовідносинах, однак не є трудовим по суті вимог, а про відшкодування шкоди, а тому до вимог даного позову застосовується загальна позовна давність, яка позивачами не пропущена. Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду, установлених ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 зі змінами та доповненнями, зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.440 і ст.450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній звязок та є вина зазначеної особи. Неправомірність дій ПАТ «Волиньгаз» щодо відповідачів винесенням наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про припинення трудового договору встановлена рішенням суду. Заподіяння їй відповідачами матеріальної шкоди позивач [PERSON] мотивує тим, що в звязку з судовими провадженнями не змогла вчасно оформити пенсію сестрі-інваліду, яка в звязку з цим недоотримала пенсії на суму 4500 грн. і вона віддала свої кошти сестрі як пенсію. З довідок Луцької міської МСЕК серії 12ААА № 247589 та серії АВ №0052917 (а.с.22-23) вбачається, що [PERSON] є інвалідом І групи довічно та потребує стороннього догляду. З довідки Луцького обєднаного управління ПФУ від 13.02.2017 №1471 (а.с.164) вбачається, що [PERSON] не отримувала виплат за вересень-листопад та половину грудня 2015 року. Суд вважає, що позивач [PERSON], здійснюючи свої цивільні права вільно, на власний розсуд, як це передбачено ч.1 ст.12 ЦК України, опікуючись сестрою, сама не вжила заходів щодо вчасного оформлення пенсії, внаслідок чого понесла відповідні витрати. А тому, жодного звязку між діями відповідачів та не призначенням пенсії сестрі позивача, суд не вбачає. Заподіяння їй відповідачами матеріальної позивач [PERSON] мотивує витратами на лікування в звязку з перенесенням нею нервового стресу. Тобто такі витрати були спричинені погіршенням стану здоровя. Погіршення стану здоровя є обставиною, яка досліджується для визначення глибини страждань, яка є предметом доказування щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди. Надані позивачем копії виписки з історії хвороби №10120 від 26.06.2015 (а.с.27-28), листка непрацездатності (а.с.26), квитанцій та чеків (а.с.18-21) не свідчать про прямий безпосередній звязок між діями відповідачів та понесеними позивачем витратами на лікування та вину відповідачів у таких витратах. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивачами не доведено безпосереднього звязку між неправомірними діями відповідача ПАТ «Волиньгаз» та заподіяною їм матеріальною шкодою, не надано доказів вини відповідачів у спричиненні їм матеріальної шкоди. А тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed