Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON], 16.07.2014 року, звернулася з даним позовом до суду в якому зазначають, що вони мають та виховали шість власних дітей, троє з яких на даний час, вже є повнолітніми та не потребують піклування. В зв»язку з цим, вони вирішили усиновити трьох дітей та звернулися з цього приводу до служби в справах дітей Кобеляцької РДА. Там вони дізналися, що відповідачка [PERSON] 11.04.2014 року, подала до служби відносно них заяву, в якій зазначила, що вони (позивачі) «ніде не працюють», є «жадібними садистами», «з власними дітьми поводяться гірше ніж зі скотиною, лупцюють їх та виховували їх гірше ніж у концлагері», «діти не мають свого кутка, крики стоять на дві вулиці» і що дітей яких вони хочуть усиновити, «чекає голод, холод і знущання». Дані відомості, які поширені відповідачкою [PERSON], у її заяві до служби у справах дітей, є недостовірними та такими, що ганьблять їх честь і гідність та заподіяли їм моральної шкоди. Просять визнати їх (відомості) саме такими та зобов»язати відповідачку у тижневий строк після набрання рішенням законної сили, спростувати їх шляхом направлення до служби у справах дітей Кобеляцької РДА заяви про невідповідність поширеної нею інформації в листі від 11.04.2014 року, а саме, що вони «ніде не працюють», є «жадібними садистами», «з власними дітьми поводяться гірше ніж зі скотиною, лупцюють їх та виховували їх гірше ніж у концлагері», «діти не мають свого кутка, крики стоять на дві вулиці» і, що дітей яких вони хочуть усиновити, «чекає голод, холод і знущання» та стягнути з відповідачки на їх користь 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також понесені ними судові витрати. В судовому засіданні позивачі підтримали свої позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] позов не визнала і пояснила суду, що дійсно 11.04.2014 року вона подала до служби в справах дітей Кобеляцької РДА оскаржувану заяву і що викладені в ній відомості є правдивими, хоча дещо емоційними. Суд розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, свідків вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Конституцією України (254к/96-ВР), кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим, відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов»язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов»язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України (254к/96-ВР) передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з ч.3 ст.277 ЦК України (435-15) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Як вбачається із матеріалів справи та це встановлено в судовому засіданні, відповідачка [PERSON], дізнавшись про намір позивачів усиновити дітей, 11.04.2014 року, подала до служби в справах дітей Кобеляцької РДА заяву в якій зазначила, що відповідачі «ніде не працюють», є «жадібними садистами», «з власними дітьми поводяться гірше ніж зі скотиною, лупцюють їх та виховували їх гірше ніж у концлагері», «діти не мають свого кутка, крики стоять на дві вулиці» і, що дітей яких вони хочуть усиновити, «чекає голод, холод і знущання» (а.с. 9-10). Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачі народили та виховали шість дітей, позивачці [PERSON] присвоєне почесне звання «мати-героїня», всі діти позивачів навчаються та позитивно характеризуються (а.с.18-36, 75-81). Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали суду, що діти позивачів завжди були охайні, накормлені і ніколи не скаржилися, що їх вдома били і слідів побоїв на них, вони ніколи не бачили. Свідок [PERSON] показав суду, що його, та інших дітей, батьки виховували належним чином, жорстокості не виявляли. Свідок [PERSON] підтвердила суду про отримання службою в справах дітей 11.04.2014 року заяви [PERSON], з якою ознайомилася вона та завідувач сектору усиновлення Клименко Л.А. Згідно Великого тлумачного словника сучасної української мови (ред. В.Бусел): -садист - людина із садистичними нахилами, одержима садизмом; -садизм - патологічна пристрасть до жорстокості, катування, насолоди від страждань інших; -жадібний - який пристрастно прагне до збагачення, наживи, корисливий; -концентраційний табір - місце ізоляції військовополоненних, ув»язнених. Таким чином, поширена відповідачкою [PERSON] інформація стосовно відповідачів, що вони є «жадібними садистами», «виховували власних дітей гірше ніж у концлагері», є негативною та недостовірною, оскільки не відповідає дійсності та викладена неправдиво, а також відповідачкою не доведено протилежного. Також негативною та недостовірною є інформація поширена відповідачкою [PERSON] про позивачів, що вони «поводяться з власними дітьми гірше ніж зі скотиною, лупцюють їх», і що дітей яких вони хочуть усиновити, «чекає голод, холод і знущання», оскільки нею також не доведено протилежного. Показання свідків [PERSON] та [PERSON], які показали суду, що вони часто чули в сім»ї позивачів сварки та одного разу бачили із синцем на обличчі їхнього сина, суд оцінює критично, оскільки зазначені обставини беззаперечно не свідчать про жорстокість з боку позивачів, які категорично заперечують вказані обставини, а також враховуючи наявність між сторонами неприязнених стосунків (а.с.60-65). Виходячи із характеру поширеної відповідачкою відносно позивачів інформації, вбачається, що вона є фактичним її твердженням про зазначені обставини (а.с.10). Суд вважає, що вищевказана недостовірна інформація, яку відповідачка поширила в заяві від 11.04.2014 року щодо позивачів, порочить їхню честь і гідність, порушує їх особисті немайнові права, а тому підлягає спростуванню. Згідно закону, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, способами захисту гідності, честі та ділової репутації можуть бути також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Тому, суд знаходить, що вимоги позивачів про стягнення з відповідачки [PERSON] моральної шкоди, є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, вирішуючи питання про конкретний розмір грошового відшкодування такої шкоди, суд враховує характер та обсяг заподіяних позивачам моральних страждань внаслідок поширення відносно них недостовірної інформації, а також виходить із загальних засад справедливості та розумності такого відшкодування і знаходить зменшити заявлений позивачами розмір відшкодування моральної шкоди, як не співмірний із заподіяною шкодою. При цьому суд також враховує і майновий стан відповідачки, яка не працює, є пенсіонеркою. Повідомлення позивачкою [PERSON] у своїй заяві про те, що «діти позивачів не мають свого кутка, що крики стоять на дві вулиці та що позивачі ніде не працюють», суд не вважає таким, що принижує їх честь та гідність, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Судові витрати позивачів, які документально підтверджені, підлягають відшкодуванню відповідачкою відповідно до положень ст.88 ЦПК України. Також з відповідачки слід стягнути на користь держави різницю суми сплаченого позивачами судового збору при подачі позовної заяви про відшкодування моральної шкоди та суми такого судового збору, що підлягає сплаті, виходячи із розміру задоволених позовних вимог про відшкодування такої шкоди (10000 х 1% = 100 грн.; 1500 грн. х 0,2 розміри мінімальної з/плати = 243,60 грн.; 243,60 - 100 = 143,60грн.)

Outcome: partial