Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із названим позовом, у якому зазначили, що вони є співвласниками в рівних частинах житлового будинку [ADDRESS]. У вказаному житловому будинку зареєстровані [PERSON], 1974 року народження, її дочки - [PERSON], 1995 року народження, [PERSON], 1996 року народження, [PERSON], 1971 року народження, - не є членом родини і в 2014 році виїхав з квартири. Особисті речі в квартирі відсутні. Жодних відомостей про не проживання до житлово - комунальних установ відповідач не подав, не сплачує жодних комунальних платежів і не несе витрат по утриманню будинку. Позивачі щомісяця сплачують усі комунальні платежі самостійно. Реєстрація відповідача у житловому будинку позивачів призводить до додаткових витрат на утримання житла. Позивачі зазначили, що відповідач не знявся з реєстрації у квартирі в добровільному порядку, хоча і не проживає у ній з 2014 року. У судовому засіданні позивачі підтримали позов, просили суд його задовільнити. Пояснили, що позивачка [PERSON] проживала із відповідачем у цивільному шлюбі понад 10 років. У березня 2014 року вони припинили шлюбні відносини, відповідач виїхав з будинку, і з того часу в будинку не проживає, претензій щодо проживання у будинку не заявляє. В листопаді 2014 року відповідач з'явився у будинку тільки для того, щоб забрати особисті речі, які залишилися в будинку, пообіцявши знятися з реєстрації в будинку, проте з реєстрації не знявся, у будинку більше не з'являвся. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України. Заперечень на позов не надіслав. Відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивачів суд вирішив розглядати справу у відсутність відповідача. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 2003 року та договору дарування від 5 травня 2003 року належить відповідно 1/12 частин житлового будинку по [ADDRESS]. [PERSON] а підставі договору дарування від 5 травня 2003 року належить 1/12 частин того ж будинку. У зазначеному будинку зареєстрований [PERSON], що підтверджується Довідкою про склад сім»ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку/ осіб №41, виданою 08.05.2015 року квартальним комітетом №9 Комсомольського району м. Херсон (а.с.14), та адресною довідкою від 08.06.2015 року (а.с.21), домовою книгою «для прописки граждан, проживаючих в доме». Відповідач за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується, поясненнями позивачів, письмовими поясненнями свідків, посвідчених головою квартального комітету №9 (а.с.15-17). Домовленостей між позивачами та відповідачем про збереження за ним житла у будинку позивачів не було. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом вказаної норми закону члени сім'ї власника житла набувають сервітутне право користування цим житлом за фактом набуття статусу члена його сім'ї. Необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сім'ї з власником житла та ведення спільного господарства. Лише ці дві умови у сукупності дають право обмеженого користування житлом членам сім'ї його власника. Право членів сім'ї власника житла на користування житлом є особистим сервітутом, який встановлюється за фактом визнання певних осіб членами сім'ї власника житла (одруження, народження, усиновлення тощо). Відповідно до п.4 ч.1 ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставин, яка була підставою для встановлення сервітуту. Оскільки право користування житлом членом сім'ї є сервітутним правом і пов'язане з набуттям статусу члена сім'ї, то з припиненням сімейних відносин колишній член сім'ї втрачає право на користування житловим приміщенням власника. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст.4, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Судом встановлено, що реєстрацією відповідача у будинку позивачів порушуються права позивачів на сплату комунальних послуг відповідно до їх використання, оскільки нарахування плати за вказані послуги здійснюється за кількістю зареєстрований осіб у будинку. Права позивачів підлягають захисту у заявлений ними спосіб - визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком, що є підставою для зняття його з реєстрації у будинку позивачів. Оцінюючи в сукупності всі докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved