Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 24.11.2012 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони проживають разом, але подальше життя неможливе, так як між ними немає порозуміння, відповідач не приділяє уваги сім»ї, дитині, матеріально сім»ю не забезпечує, весь вільний час проводить з друзями, часто вживає алкоголь, з приводу чого виникають сварки та скандали. Вважає примирення неможливим, спору про розподіл майна та про місце проживання дитини у сторін не існує. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у вигляді судового збору. Згідно наданої заяви, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, та справу слухати без її участі. (а.с. 24 ). В судове засідання відповідач не зявився, про день та час слухання повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 24.11.2012 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 127 ( а. с.5). Від спільного життя сторони дочку [PERSON], [INFO]. (арк.спр.12). В судовому засіданні встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки в січні 2015 року, спільного господарства сторони не ведуть, мешкають окремо. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами не було порозуміння, несумісність характерів, відсутнє почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. Примирення позивача з відповідачем неможливе. Спору про розподіл майна та про місце проживання дитини немає. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однією зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст. 191 ЦПК України). Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн., сплачений нею 12.07.2017 року про подачі позову (квитанція а.с.1). З урахуванням викладеного,

Outcome: approved