overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагають усунути перешкоди у користуванні належним їм житловим будинком № 53 по вул.Запорізькій в м.Вільнянськ Запорізької області, визнавши відповідача таким, що втратив право користування цим будинком. Згідно поданої позовної заяви, позивачам на праві приватної власності належить житловий будинок № 53 по вул.Запорізькій в м.Вільнянськ Запорізької області. У житловому будинку також зареєстрований відповідач, але він протягом тривалого часу, починаючи з вересня 2012 року, у будинку не проживає, ніяких прав щодо користування житлом не має, його подальша реєстрація перешкоджає позивачці у користуванні будинком; враховуючи наведене, позивачі звернулися до суду за захистом своїх прав із зазначеними вимогами. У судовому засіданні представник позивачів адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, зазначаючи, що реєстрація відповідача у будинку перешкоджає нормально здійснювати права власника, відповідач ніяких прав на будинок та на користування ним не має. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи викладене, позов розглянуто на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України в заочному порядку. Суд, дослідивши надані йому докази, вважає, що позов є обґрунтованим. Так, згідно договору купівлі-продажу від 03.03.2006 року, позивачам на праві приватної власності належить житловий будинок № 53 по вул.Запорізькій в м.Вільнянськ Запорізької області. У цьому будинку кватирі також зареєстрований відповідач [PERSON] Згідно акту Вільнянської міської Ради від 28.03.2017 року, відповідач [PERSON] не проживає у будинку з вересня 2012 року. Доказів про поважність причин такої тривалої відсутності за місцем реєстрації суду не надано. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Доказів того, що відповідач має законні підстави на проживання у житловому приміщенні, що належить позивачам, у суду немає. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про виділення частки зі спільного майна та припинення права спільної часткової власності. Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що вони є власниками 9/20 частин житлового будинку за адресою: м. Прилуки, 1 пров. Андріївський, 14. Відповідачці [PERSON] належить 11/20 частини будинковолодіння. Даний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 998 кв.м., яка належить їм та відповідачці на праві спільної часткової власності, відповідно [PERSON] ? частина земельної ділянки, [PERSON] 1/5 частина земельної ділянки та відповідачу 11/20 частин земельної ділянки. Згоди на добровільний виділ частки будинку [PERSON] не надала, а тому вони вимушені звернутися до суду. Позивачі в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Як вбачається з копії договору дарування частини будинковолодіння від 05.09.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 9188, [PERSON] є власником 1/5 частини будинковолодіння з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Прилуки, 1-й провулок Андріївський, будинок 14, розміщеного на земельній ділянці територіальної громади м. Прилуки (а.с.5). Згідно з копією договору дарування частини жилого будинку від 02.03.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-956, [PERSON] є власником ? частини будинковолодіння з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м. Прилуки, провулок 1-й Пролетарський, будинок 14, розміщеного на земельній ділянці Прилуцької міської ради (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Уразі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про можливість поділити в натурі будинковолодіння з надвірними будівлями за адресою м. Прилуки, 1 пров. Андріївський, 14, припинити право спільної часткової власності на зазначене домоволодіння та земельну ділянку, та встановити постійний земельний сервітут на земельній ділянці належній [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] площею 31 кв.м для проходу до своєї земельної ділянки. На підставі ст.ст. 356, 364, 367 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання його такою особою, що втратила право користування квартирою № 19 у будинку № 118 по вул. Базарній в м. Одеса, вказуючи, що на протязі тривалого часу відповідач не проживає за вказаною адресою без поважних причин. Позивачі ведуть дану справу в суді через свого представника [PERSON], яка просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду сво письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Надіслана судом [PERSON] судова повістка, на останню відому судові адресою його місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку, в черговий раз була повернута судові з поміткою пошти про те, що відповідач не зявляється на пошту для отримання судової повістки за залишеним для нього повідомленням пошти. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З 2006 року місце проживання відповідача [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстровано за адресою : [INFO], а власниками цієї квартири є позивачі [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 07.10.2013 р., посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за р. № 1-2715 (а.с. 6, 7). Як вказують позивачі, відповідач, який є їх батьком, з листопада 2015 року у згаданій квартирі не проживає, але відмовляється знятися з реєстраційного обліку за цією адресою. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом не установлено обставин, які б свідчили, що позивачі та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу у користуванні квартирою № 19 будинку № 118 по вул. Базарній в м. Одесі, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутнім понад встановленого законом строку відповідачем. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що оскільки відповідач не проживає у згаданій квартирі понад встановленого законом строку без поважних причин, тому він втратив право користування цим жилим приміщенням. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на частки житлового будинку в порядку спадкування за заповітом. Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] померла їх мати [PERSON] після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно в тому числі і на ? частку житлового будинку [ADDRESS]. При зверненні до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину на вищезазначену частку житлового будинку, їм було відмовлено, оскільки їх батько [PERSON] є одноособовим власником будинку. [PERSON] приховав рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 грудня 2011 року про проведений поділ спільного сумісного майна подружжя та звернувся до Реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції для отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок. За таких обставин позивачі просять суд визнати недійсним та анулювати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно свідоцтва про право власності [NUMBER] від 18 лютого 2015 року, виданого на ім'я [PERSON], припинити право власності [PERSON] на ? частку житлового будинку та визнати за позивачками право власності по ? частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями. Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали відмовившись від стягнення з відповідача на їх користь судових витрат. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Як вбачається з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] позивачкі є дочками [PERSON] (а.с.14,15). Згідно з копією заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16.12.2011 року (№ 2-1754/11), за [PERSON] визнано право власності на ? частину будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS] (а.с.18). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] (а.с.13). Згідно з копією заповіту від 05.01.2012 року, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона матиме право, вона заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с.16). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником житлового будинку [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с.21). Тому, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність визнати недійсним свідоцтва про право власності [NUMBER] від 18 лютого 2015 року виданого на ім'я [PERSON] та визнання за позивачками в рівних частках по ? частки права власності на спірний будинок. На підставі ст.ст. 361, 321, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1269, 1296 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання осіби такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі № 14 по вул. Пролетарській в будинку № 14 міста Ізюм Харківської області. Позивачі вказують на те, що квартира № 14, яка розташована за адресою: м. Ізюм Харківської області, по вул. Пролетарській в будинку № 14 належить позивачам на праві спільної приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, видене Ізюмським оптико-механічним заводом 23 трнавня 1994 року за реєстраційним номпром 260 та зареєстрованого в Ізюмському МБТІ 31 травня 1994 року за № 109, книга 3. Відповідач по справі [PERSON] - син позивачів, який зареєстрований в спірній квартирі, але фактично не мешкає з 2007 року і по теперішній час без поважної причини. Факт не проживання відповідача [PERSON], в квартирі підтверджується актом та довідкою ОСББ «Висота-16» від 25 червня 2018 року. Позивачі неодноразово звертались до відповідача з проханням знятися з реєстрації, але до теперішнього часу він своєї обіцянки не виконав, тому вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. Реєстрація відповідача не дає позивачам можливості належним чином оформити субсидію. Вони також не має можливості розпоряджатися своєю власністю. Ст. 319 ЦК України передбачає - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ч. 2. ст. 405 ЦК України - член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Як позивач зазначала - відповідачі не мешкають в моїй квартирі з 2000 та відповідно з 2010 року по теперішній час. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у звязку з розглядом справи дорівнює 704, 80 грн., що складається із суми сплаченого судового збору. Позивачі та їх представник в судове засідання не зявилась, в заяві просили розглянути справу буз її участі, задовольнити їхні вимоги. Відповідач не надаа заперечень проти позову, позов визнав, просив розглядати справу у його відсутність. Судом встановлено, що квартира № 14, яка розташована за адресою: м. Ізюм Харківської області, по вул. Пролетарській в будинку № 14 належить позивачам на праві спільної приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло (а.с.7). Відповідач [PERSON] в квартирі позивачів не мешкає з 2007 року, право власності на квартиру не має. Законних підстав для мешкання та реєстрації відповідач в у квартирі не має. Відповідач не надав заперечень проти втрати ним права на проживання в спірній квартирі, позов визнав. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач порушує право власності позивача, володіння та користування її майном.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням вказуючи на те, що вони є власниками ? частини та ? частини будинку за адресою: м. Ічня, вул. Колгоспна, 42, Чернігівської області. У вказаному будинку також зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який в будинку не проживає з 2012 року, не несе ніяких витрат по утриманню житла та оплаті за комунальні послуги. На даний час він не скасував своєї реєстрації за вказаною адресою, що перешкоджає позивачу, як власнику будинку, реалізувати своє право в повному обсязі. Добровільно відповідач не бажає скасувати свою реєстрацію за вказаною адресою. Просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, в позові просили суд розглядати справу без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 16 ч. 2 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 71 ЖК України «при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців». У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачі є власниками ? частини та ? частини будинку за адресою: м. Ічня, вул. Колгоспна, 42, Чернігівської області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 травня 1996 року, виданого державним нотаріусом Ічнянської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 613 (а.с. 8), копією рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 18 квітня 2002 року (а.с. 9), копією свідоцтва про право на спадщину від 05 червня 1972 року, виданого нотаріусом Ічнянської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1061 (а.с. 10). У вказаному будинку також зареєстрований відповідач по справі [PERSON] Відповідач у спірному будинку не проживає більше 6 місяців, що підтверджується актом обстеження від 09 квітня 2015 року, складеного депутатами Ічнянської міської ради (а.с. 11). Тому суд вважає, що його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Посилаються на те, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. Дану квартиру позивачі придбали згідно договору купівлі-продажу від 12.03.2018 р. і колишня власниця попередила їх, що в квартирі зареєстрований [PERSON], але де він проживає протягом останнього року їй не відомо, тому не може зняти його з реєстрації. Враховуючи те, що належна позивачам квартира є їхньою особистою власністю та відповідач не є членом їхньої сімї, просять суд ухвалити рішення, згідно якого визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою №21 у будинку №23 по вул.Свободи у м.Хуст. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися. Представник позивачів [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв учасників процесу про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. В зв'язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України позивачам необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 грн. ( 704,80 грн. х 50%).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті їх батька [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вони з поважних причин, зокрема у звязку зі скрутним матеріальним становищем, пропустили строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті їх батька. В судове засідання позивачі не зявилися, надали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. З огляду на викладене, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось. Так, судом встановлено, що позивачі є спадкоємцями [PERSON], який помер 13 листопада 2014 року (а.с. 9, 17, 18). Після смерті батька позивачі звернулися до Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області, проте з причин пропуску строку для прийняття спадщини нотаріусом було відмовлено в її прийнятті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За приписами ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Згідно ст. 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Враховуючи викладене, а також час, який обєктивно необхідний і достатній для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, суд вважає за доцільне задовольнити позов частково і визначити позивачам додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини тривалістю у два тижні. Враховуючи викладене,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про скасування усиновлення. У відповідності до ч. 3 ст. 209 ЦПК України суд відкладає складання рішення в повному обсязі та вважає за можливе проголосити вступну та резолютивну частини рішення, повідомивши учасників процесу, що рішення в повному обсязі буде складено протягом п'яти днів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому вимагають визнати за [PERSON] право власності на приміщення по [ADDRESS], а за [PERSON] - право власності на магазин по [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивачів адвокат [PERSON] підтримала заявлений позов, просить його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з?явилися, подали заяву про визнання позову та розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, станом на травень 2012 року відповідачам на праві власності належало певне нерухоме майно, а саме: магазин № 12, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 1/2 частина будівлі літ.А та літ.А-1, що знаходяться по [ADDRESS], де розташовані магазин та магазин-кафе. 14.05.2012 року між відповідачами та позивачами був укладений письмовий договір купівлі-продажу зазначених приміщень, згідно якого відповідачі [PERSON] та [PERSON] продали приміщення позивачам [PERSON] та [PERSON] за 22000 (двадцять дві) тисячі гривень. Проте у нотаріальному порядку договір посвідчений не був, оскільки відповідачі стали від цього ухилятися. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Враховуючи викладене, визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує прав і законних інтересів інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved