Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку їм належать земельні ділянки площею 8,620 га кожна, що призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території КСП «Революціонер» Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. У 2018 році вони прийняли рішення про необхідність самостійного ведення обробки земельної ділянки та отримання врожаю, однак їм стало відомо, що відповідач користується належнимиїм паями на підставі договорів оренди землі від 01 жовтня 2010 року, які вони не укладали та не підписували, а також не уповноважували його підписувати членів своєї родини. Зазначають, що дійсно, у 2010 році до них звертався голова фермерського господарства Отюський І.Ю. з пропозицією укласти договір оренди належнихїм земельних ділянок. Позивачі погодилися надати йому в оренду земельні ділянки строком на 7 років зі сплатою орендної плати в розмірі, передбаченому законодавством, а саме - 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Але договір оренди ними так і не був підписаний, на їх прохання надати оригінали договорів відповідач всіляко ухилявся та запевняв, що обов`язково їх привезе, турбуватися не треба, адже вони усно про все домовилися. На початку 2018 року позивачам стало відомо, що відповідач без їх відома 25 грудня 2010 році зареєстрував в Синельниківському відділі Дніпропетровської регіональної філії «Центр ДЗК» договори оренди належнихїм земельних ділянок, які ніби то були укладені між ФГ «Отюський І.Ю.» та позивачами [PERSON] і [PERSON] 01 жовтня 2010 року. Вказані договори оренди вони не укладали та не підписували, також не уповноважували його підписувати членів своєї родини та будь-кого іншого за довіреністю. На копіях договорів, яківони отримала у відділі Держгеокадастру, підпис від їх імені виконано іншої особою, істотні умови договору не відповідають тим, про які вони усно домовлялися з відповідачем, їх волевиявлення на укладання таких договорів було відсутнє, акт приймання-передачі земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору, ними також не складався та не підписувався. Не дивлячись на всі ці порушення, відповідач відмовляється повернути належні їм земельні ділянки та зазначає, що він буде ними користуватися до 2020 року, як це вказано у договорі оренди. У зв`язку з цим просять визнати недійсними договори оренди земельних ділянок площею 8,62 га, розташованих на території КСП «Революціонер» Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, укладені 01 жовтня 2010 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Отюський І.Ю.» в особі голови Отюського Івана Юхимовича, а також між [PERSON] та Фермерським господарством «Отюський І.Ю.» в особі голови Отюського Івана Юхимовича До початку судового розгляду позивачі доповнили свої позовні вимоги, в яких просили стягнути з Фермерського господарства «Отюський І.Ю.» в особі голови Отюського Івана Юхимовича заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою протягом 2017-2018 років в розмірі по 18928 грн. на користь кожного, оскільки після їх звернення до суду з позовами про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок відповідач відмовився виплачувати їм орендну плату за фактичне користування спірними земельними ділянками. Відповідач Фермерське господарство «Отюський І.Ю.» в особі голови Отюського Івана Юхимовича надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що договори між ним та позивачами були укладені 01.10.2010 року і зареєстровані у книзі реєстрації договорів оренди в Синельниківському відділ ДРФ центру ДЗК за №041013103041, як того вимагало діюче законодавство, він користувався вказаними земельними ділянками з відома позивачів та виплачував їм орендну плату. Акти прийому-передачі земельних ділянок та проекти відведення земельних ділянок позивачі навмисно не отримали у відділі Держгеокадастру, де вони знаходяться. У зв`язку з цим просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують і просять задовольнити. Відповідач - голова фермерського господарства «Отюський І.Ю.» Отюський Іван Юхимович повторно надав суду письмову заяву про відкладення розгляду справа у зв`язку із зайнятістю його адвоката Кульбашного І.О. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині. Пояснень на позов не надавав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України). Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України). Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання ними не допускається. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. В контексті ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Європейський суд з прав людини ще 07.07.1989 р. у своєму рішенні у справі «Юніон ЕліментаріяСандерс проти Іспанії» зробив висновок про те, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Крім того, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях у справах проти України також неодноразово зазначав, що однією з ролей національних судів є організація судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (п.28 рішення у справі Шульга проти України від 02.12.2010 р., Заява № 16652/04) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (п.24 рішення у справі Мусієнко проти України від 20.01.2011 р., Заява № 26976/06). Таким чином, наявність у системі процесуального законодавства України інституту «запобігання зловживанню» підкреслює певну імплементацію положень практики Європейського суду з прав людини, що повинно сприяти більш ефективному захисту прав учасників справи. Неодноразову неявку відповідача та його представника у судове засідання суд розцінює як спробу затягування судового процесу, оскільки жодного разу відповідачем і його представником не було надано підтверджень того, що вони не можуть бути присутніми у судовому засіданні з поважних причин. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача і його представника. Вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд встановив наступне. Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІV-ДП №124786 [PERSON] належить земельна ділянка площею 8,620 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території КСП «Революціонер» Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІV-ДП №124786 [PERSON] належить земельна ділянка площею 8,620 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території КСП «Революціонер» Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. 01 жовтня 2010 року між [PERSON] та Фермерським господарством «Отюський І.Ю.» в особі голови Отюського Івана Юхимовича був укладений Договір №15 оренди земельної ділянки площею 8,62 га, розташованої на території Новогнідської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Договір укладений строком на 10 років - до 2020 року. Відповідно до п.14.1 цей Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до закінчення строку оренди. Аналогічний договір був укладений 01 жовтня 2010 року за №16 між позивачем [PERSON] та відповідачем Фермерським господарством «Отюський І.Ю.» в особі голови Отюського Івана Юхимовича. Згідно з Актами приймання-передачі земельних ділянок до Договорів оренди №15 та №16 позивачі [PERSON] та [PERSON] передали, а відповідач - ФГ «Отюський І.Ю.» прийняв у платне використання в оренду земельні ділянки площею по 8.62 га кожна . Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст.14 Конституції України - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Крім того, ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності….Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Отже, із наведених судом норм Конституції України вбачається, що держава Україна приділяє особливу увагу захисту права власності. За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Законом України «Про оренду землі» визначені умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Згідно зі статтями 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Статтею 15 закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Крім того, невід`ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання - передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладання договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Частиною першої ст.205 ЦК України передбачено, що правочини можуть вчинятися в усній або письмовій формі. У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Частиною першою статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з частиною третьої статті 216 ЦПК України правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Зі змісту позовної заяви і наданих позивачами у попередніх судових засідання пояснень вбачається, що вищевказані договори оренди землі від 01.10.2010 року і Акти приймання-передачі землі вони особисто не підписували і довіреності на підписання цього договору іншій особі не надавали. У зв`язку з цим позивачами були заявлені клопотання про призначення судових почеркознавчих експертиз. Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За клопотанням позивачів судом була призначена почеркознавча експертиза для встановлення належності їм підписів на договорах оренди землі. Але вказана експертиза експертною установою не була проведена з причин ненадання оригіналів вказаних Договорів оренди. За клопотаннями позивачів про витребування оригіналів договорів судом були вжиті відповідні заходи, але відповідачем вказані оригінали договорів не були надані, що суд розцінює як ухилення відповідача від проведення експертизи. Статтею 146 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Зокрема, ухиленням від участі в експертизі вважаються умисні дії особи, що бере участь у справі, спрямовані на унеможливлення проведення експертизи, призначену судом. Такі дії можуть полягати у неподанні експертам необхідних матеріалів або документів, які є в особи; у відмові надати необхідні зразки для дослідження; ненадання допуску до приміщень або майна, яке підлягає дослідженню, тощо. Виходячи з аналізу вищевказаних норм законодавства, враховуючи ухилення відповідача від проведення експертизи та надання оригіналів оспорюваних договорів, суд приходить до висновку про можливість визнання факту, для з`ясування якого експертиза була призначена, а саме, що підписи у Договорах оренди земельних ділянок, укладених 01 жовтня 2010 року між позивачами [PERSON] , [PERSON] і відповідачем Фермерським господарством «Отюський І.Ю.» в особі голови Отюського Івана Юхимовича, виконані не позивачами. Таким чином, враховуючи відсутність вільного волевиявлення позивачів [PERSON] і [PERSON] як орендодавців на укладення договорів оренди належних їм земельних ділянок відповідно до викладених у них умов,

Outcome: partial