Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивачка, [PERSON], звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, понад 6 років відповідач ухиляється від батьківських обов'язків щодо виховання [PERSON], не спілкується з нею, не цікавиться її долею та станом здоров'я, не надає матеріальної допомоги на її утримання. З січня 2010 року, мешкає окремо від малолітньої [PERSON] У шлюбі з [PERSON] позивачка не перебуває, що підтверджує актовий запис про розірвання шлюбу від 13.01.2010 року № 3 відділу РАЦС Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області. Дочка виховується в родині позивачки. У зв'язку з цим, позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи у встановленому законом порядку повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Селидівської міської ради до судового засідання не з'явився, у письмовій заяві від 15.02.2018 р. позовну заяву підтримала у повному обсязі, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Перевіривши матеріали справи, вивчивши пояснення позивачки та представника третьої особи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 25.02.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до довідки № 82 від 06.09.2017 р., виданої Дошкільним навчальним закладом № 5 «Роднічок» Селидівської міської ради Донецької області, батько [PERSON], не брав участі в житті дошкільного навчального закладу (не приводив та не забирав дитину з ДНЗ, не спілкувався з вихователями, не відвідував батьківські збори, консультації, свята та інші заходи). Згідно наданої Селидівською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 6 характеристики учениці [PERSON]., у вихованні доньки приймає участь лише мама, батько в житті доньки участі не приймає. Згідно довідки № 22/47-1 від 06.06.2017 року, виданої ОСББ «Гоголя 22 м. Селидове», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. 18.09.2017 року Виконавчим комітетом Селидівської міської ради надано висновок № 02-23/5-963 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки. Як вбачається з вищевказаного висновку, [PERSON], [INFO], який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], понад 6 років ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], не цікавиться її долею та станом здоров'я, не надає матеріальної допомоги на утримання, не приймає участі у вихованні. [PERSON] проживає окремо від малолітньої дитини з січня 2010 року. Малолітня дитина виховується в родині матері, [PERSON] [PERSON] не перебуває в шлюбі [PERSON] (актовий запис про розірвання шлюбу від 13.01.2010 р. № 3 РАЦСу Селидівського міського управління юстиції). За місцем проживання сім'ї [PERSON] створено належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини. Згідно довідки, виданої Селидівським ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області за № 2840/405-2018 від 08.02.2018 р., [PERSON] дійсно перебуває в державному розшуку. Відповідно до ст. 18 Конвенції, про права дитини, ратифікованою Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ст. 20 Конвенції, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Статтею 27 Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З метою захисту найвищих інтересів дитини, для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, а також рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, суд вважає, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено та підтверджено доказами, що відповідач протягом тривалого часу дитину не відвідує, не займається її вихованням та не цікавиться її життям, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача, суд виходить з наступного. Одночасно з позбавленням батьківських прав, суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої [PERSON], підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved