Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] селищної ради Закарпатської області, в якому просить визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: смт. Великий Березний, вул. Чапаєва, 1/4, Закарпатської області. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно розпорядження голови Ужгородської РДА № 81 від 29.02.2016 року являється піклувальником [PERSON], яка має статус дитини-сироти у звязку зі смерті її батьків, що стверджується розпорядженням голови [PERSON] РДА № 2 від 04.01.2016 року. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням від 18.02.1994 року № 47, квартира, що знаходиться за адресою: смт. Великий Березний, вул. Чапаєва, 1/4, Закарпатської області, належала на праві приватної спільної власності [PERSON], його дружині [PERSON] та їхньому синові [PERSON]. Після смерті [PERSON] в 1998 році та [PERSON] в 1997 році, єдиним спадкоємцем вказаного нерухомого майна став [PERSON], який прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном у відповідності до ст. 549 ЦК Української РСР, так як заповідального розпорядження його батьки не залишили. 30.05.2000 року рішенням виконавчого комітету [PERSON] селищної ради № 74 матір неповнолітньої [PERSON] [PERSON] було призначено піклувальником [PERSON] Тож 14.11.2000 року [PERSON] та її дитина [PERSON] були вселені до його квартири, що стверджується відповідними відмітками в їх паспортах громадянина України. 25.09.2001 року [PERSON] помер, свої спадкові права не оформив. Таким чином, після смерті власника квартири [PERSON], [PERSON] та її донька [PERSON] фактично добросовісно заволоділи вищевказаною квартирою та продовжували відкрито та безперервно нею володіти більше десяти років: проживали у цій квартирі, здійснювали за нею догляд, сплачували комунальні платежі. Як уже згадувалось, [PERSON] померла 22.12.2015 року, тому на думку позивачки наявні всі підстави для набуття неповнолітньою [PERSON] права власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю. - 2 - Позивачка, її представник у судове засідання не з'явилися, останній подав заяву, в якій позовні вимоги вони підтримали повністю та просили такі задовольнити і розглянути справу без їх участі за наявними в ній доказами. Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, подав заяву, в якій проти позовних вимог не заперечив та просив розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, виходить зі слідуючого. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації Закарпатської області № 2 від 04.01.2016 року неповнолітній [PERSON], [INFO], в інтересах якої до суду звернулася позивачка [PERSON], надано статус дитини-сироти у звязку зі смертю її батьків: 22.12.2015 року матері [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ФМ № 203465, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великоберезнянськоого районного управління юстиції у Закарпатській області 23.12.2015 року) та 26.10.1999 року батька [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ФМ № 052878, видане Лютянською сільською радою Великоберезнянського району Закарпатської області 26.101999 року) . Розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області № 81 від 29.02.2016 року позивачка призначена піклувальником над дитиною-сиротою [PERSON], [INFO]. Щодо визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на нерухоме майно квартиру за адресою: смт. Великий Березний, вул. Чапаєва, 1/4, Закарпатської області, суд констатує наступне. 18.02.1994 року відділом приватизації та фонду комунального майна при [PERSON] райдержадміністрації Закарпатської області посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: смт. Великий Березний, вул. Чапаєва, 1/4, Закарпатської області, дійсно належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та членам його сімї [PERSON] (дружині) і [PERSON] (синові), що стверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 01.03.1994 року на підставі розпорядження від 18.02.1994 року № 47. 09.05.1997 року померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 015367 від 10.05.1997 року. 25.11.1998 року помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 080524 від 27.11.1998 року. Після смерті своїх батьків єдиним спадкоємцем вказаного нерухомого майна став [PERSON], який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном померлих шляхом постійного проживання зі спадкодавцями у згадуваній квартирі, так як заповідального розпорядження його батьки не залишили. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (1963 р.), діючого на момент виникнення зазначених правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 30.05.2000 року рішенням виконавчого комітету [PERSON] селищної ради № 74 матір неповнолітньої [PERSON] [PERSON] було призначено піклувальником над інвалідом ІІ групи дитинства [PERSON], який проживає [INFO]. - 3 - 14.11.2000 року [PERSON] та її дитина [PERSON] були вселені до квартири [PERSON], що стверджується відповідними відмітками про їх реєстрацію за вищевказаною адресою в їх же паспортах громадянина України відповідно ВО 614177 від 07.11.1999 року та ВР 618592 від 02.04.2016 року. 25.09.2001 року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 111442 від 26.09.2001 року. Після смерті власника квартири [PERSON], [PERSON] та її донька [PERSON] фактично добросовісно заволоділи вищевказаною квартирою та продовжували відкрито та безперервно нею володіти більше десяти років: проживали у цій квартирі, здійснювали за нею догляд, сплачували комунальні платежі. Як зазначалось вище, 22.12.2015 року [PERSON] померла, тож її донька [PERSON] являється її спадкоємицею. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Представник відповідача позов визнав. Згідно ст. 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі і визнання права. У відповідності до ч.2 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. За нормами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частинами 1, 2 статті 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. За змістом ст. 344 ЦК України визначаються ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння повинно бути безперервним протягом визначених строків. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Для набуття права власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Згідно ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до абзацу 2 п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні - 4 - враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. У відповідності до п.13 вказаної постанови можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. За наведеного, враховуючи, що померла [PERSON] зі своєю донькою [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіли вищезазначеним нерухомим майном більше 10 років, а остання, будучи спадкоємицею померлої, так само після смерті матері продовжує добросовісно, відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном, суд визнає, що таким чином [PERSON] набула право власності на це майно за набувальною давністю. Обставин, які вказували б, що на нерухоме майно за адресою: смт. Великий Березний, вул. Чапаєва, 1/4, Закарпатської області, окрім [PERSON], претендують інші особи, судом не встановлено. Відтак позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved