Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі по справі - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON] . На початку 2008 року [PERSON] припинила сімейні стосунки зі своїм чоловіком [PERSON] та з того часу вони почали мешкати окремо. Відповідачі по справі - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у вказаній квартирі, але у 2008 році вони забрали всі свої речі та переїхали проживати до свого батька [PERSON] . На теперішній час [PERSON] та [PERSON] є повнолітні, а тому вони також зобов`язані брати участь у витратах на утримання квартири, але вони не надають коштів на сплату комунальних послуг, не беруть участі в утриманні квартири, свої речі в ній не зберігають, жодних претензій щодо проживання за місцем реєстрації ніколи не пред`являли. [PERSON] досягла 14 років і добровільно обрала місце проживання зі своїм батьком [PERSON] , свої речі також у вказаній вище квартирі не зберігає, жодних претензій щодо проживання за місцем реєстрації ні вона, ні її батько ніколи не пред`являли. Реєстрація відповідачів у вказаній квартирі перешкоджає позивачам у здійсненні свого права на вільне користування та володіння своєю власністю, а саме продаж квартири, оскільки покупці відмовляються купувати квартиру без знання з реєстрації в квартирі всіх зареєстрованих осіб. внаслідок чого позивачі несуть додатково матеріальні витрати по утриманню квартири та навіть не можуть отримати субсидію на оплату комунальних послуг. Позивачі в судове засідання не з`явились, про дату, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Однак в позовній заяві зазначено, що вони просять суд розглянути справу без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягають в повному обсязі, в разі неявки в судове засіданні відповідачів не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання в судове засідання не з`явились, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10.11.1998 року виданим Державним комунальним підприємством «Мелітопольжитлосервіс» та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с. 44-45/. Згідно довідки старшої по будинку № 756 від 11.02.2020 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] не мешкає з 2008 року та по теперішній час /а.с.42/. Згідно довідки старшої по будинку № 755 від 11.02.2020 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не мешкають з 20085 року та по теперішній час. Крім того, з наданих суду копій документів, встановлено, що відповідачі мешкають на території іншої держави, а саме на території Ізраїлю. Судом встановлено, що відповідачі є дітьми [PERSON] , який є колишнім чоловіком позивача [PERSON] . На теперішній час він разом зі своїми дітьми не мешкає у вказаній квартирі, речей особистих в квартирі не зберігається з 2008 року. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача у вказаній квартирі судом не встановлено. Статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позов позивачів до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 20 березня 2020 року №540-IX». За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закону №540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170,178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407,424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Outcome: approved