Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Покровського міськрайонного відділу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, треті особи: ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] про скасування постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 11.07.2000 року було розірвано шлюб між нею та [PERSON], розірвання шлюбу офіційно не оформлювала. Після розірвання шлюбу її колишній чоловік взяв у іпотеку нерухоме майно. Постановою від 10.09.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить [PERSON]. Оскільки вона не виступала в якості поручителя при оформлення [PERSON] права на квартиру, не є боржником власником майна, в даному випадку квартири, що знаходиться за адресою: м. Красноармійськ, мкр-н Шахтарський,23/33,придбаної [PERSON] , вважає, що вказана постанова порушує її права як власника належного їй майна, просить скасувати постанову ВДВС Покровського міськрайонного відділу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, складену на підставі виконавчого листа № 2-12896/10 виданого 17.06.2014 року державним виконавцем Сокор О.В. від 10.09.2015 року про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, стягнути за рахунок державного бюджету на її користь судові витрати у розмірі 640 грн. Позивачка в судове засідання не зявилась, просила справу слухати без її участі ( а. с. 20). Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, в подальшому просив закінчити справу слуханням у його відсутність (а.с.88). Представник відповідача ВДВС Покровського міськрайонного відділу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 15, 85) В наданих запереченнях вказав, що на виконанні до відділу ДВС 31.08.2015 року надійшов виконавчий лист № 2-12896/10 від 17.06.2014 року, виданий Красноармійським міськрайонним судом Донецької області про звернення стягнення на квартиру загальною площею 70,49 кв. м., яка розташована за адресою: Донецька область м. Красноармійськ, мкр-н. Шахтарський, 23/33 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем договору купівлі-продажу, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Представник третьої особи ПАТ КБ Приватбанк в судове засідання не з»явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив ( а. с. 28, 41, 95). Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що придбав за іпотечним договором квартиру, що розташована за адресою: мкр-н Шахтарський 23/33, де він на теперішній час проживає. З приводу невиконання зобовязань по кредитному договору у нього з ПАТ КБ «Приватбанк» мали місце судові спори. Йому відомо, що його колишня дружина [PERSON] не може продати свою квартиру у зв»язку з накладенням на неї арешту. В подальшому [PERSON] в судове засідання не з»явився, не повідомив про причини своєї неявки( а. с. 93). Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, вивчивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 11.07.2000 року розірвано шлюб, зареєстрований 27.09.1996 року Красноармійським міськвідділом РАЦС Донецької області за актовим записом № 343 між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 3). Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.09.2015 року по виконавчому провадженню ВП № 48583022 по виконання виконавчого листа № 2-12896/10 від 17.06.2014 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON].( а. с. 4). Вказаний виконавчий лист виписаний на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду від 08.01.2011 року , відповідно до якого позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на майно задоволені у повному обсязі: звернено стягнення на квартиру загальною площею 70,49 кв. м., яка розташована за адресою: мкр-н Шахтарський,23/33, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ( на підставі договору іпотеки № DOH GK 01000481 від 13.08.2005 року) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідним для здійснення продажу. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 57 Закону України « Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з цією ж статтею Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного участині шостійстатті 61 цього Закону письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. В усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 2 Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як встановлено в судовому засіданні шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення суду від11.07.2000 року, під час дії КпШС УРСР. Відповідно до ст. 39 КпШС УРСР розірвання шлюбу проводиться в судовому порядку, а у випадках, передбачених статтями 41 і 42 цього Кодексу - органами реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ст. 44 КпШС УРСР шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Вищезазначеним рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 18.01.2011 року про звернення стягнення на майно встановлено, що нерухоме майно у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: мкр-н Шахтарський,23/33 в м. Покровську придбано [PERSON] у період зареєстрованого шлюбу з [PERSON] ( а. с. 97). Вказане рішення позивачкою отримано та не оскаржено ( а. с. 100). Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Враховуюче вищевикладене, суд приходить до висновку встановленим тієї обставини, що квартира , що розташована за адресою: м. Покровськ, мкр-н Шахтарський 23/33,придбана [PERSON] у період зареєстрованого шлюбу з [PERSON] Отже, у виконавчому провадженні ВП № 48583022 по виконанню виконавчого листа № 2-12896/10 від 17.06.2014 року позивачка має статус боржника, який вона не оскаржила у встановленому законом порядку, тобто є стороною виконавчого провадження. Статтею 59 Закону України « Про виконавче провадження» визначено право особи, яка не є стороною виконавчого провадження, доводити своє право на майно, яке було описано державним виконавцем як майно боржника в рамках виконавчого провадження. Як зазначено вище, відповідачами в таких справах є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають , що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Отже, в даному випадку, позивачка повинна була звернутись до суду зі скаргою на дії державного виконавця як сторона виконавчого провадження на підставі ст. 447 ЦПК України або скасувати статус відповідача ( боржника) по справі за позовом ПАТ КП «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на майно у судовому порядку. Враховуючи викладене, обраний позивачем спосіб захисту є невірним і з огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed