Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про визнання батьківства. Свої вимоги мотивували тим, що біологічним батьком позивача [PERSON] є позивач [PERSON] , з яким її мати [PERSON] зустрічалася з кінця літа 1995 року до осені 1996 року - до укладення шлюбу з [PERSON] . Відповідача було записано батьком, однак позивач [PERSON] не знала про це. У віці 11 років від матері стало відомо, що батьком є позивач [PERSON] , з яким почали спілкуватися постійно: ходили на прогулянки та в гості один до одного. На підтвердження визнання батьківства є світлини, на яких батько тримає на руках піврічну доньку. У зв`язку з чим просили визнати батьківство відносно [PERSON] , [INFO] . 07 лютого 2020 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON] , Дніпровського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства залишено без руху. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. 04 листопада 2020 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач визнав позовні вимоги. Пояснив, що знав про вагітність третьої особи від позивача [PERSON] , однак вказав себе батьком дитини. Третя особа [PERSON] визнала позовні вимоги. Пояснила, що з відповідачем зареєструвала шлюб, він записав себе батьком дитини. Пізніше позивачу [PERSON] сказала, що він є батьком дитини, а з відповідачем розірвала шлюб. Представник третьої особи Дніпровського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] зустрічався з її донькою [PERSON] , яка від нього завагітніла. Однак уклала шлюб з [PERSON] , якого записано в свідоцтві про народження батьком дитини. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] народилася позивач [PERSON] , батьками якої записано: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.18-19, 20). 21 вересня 1999 року шлюб [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.16, 17). Між сторонами виник спір щодо визнання батьківства, предметом доказування є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною. Позивачі в обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що позивач [PERSON] є біологічним батьком дитини. На підтвердження батьківства надано світлини, на яких зображений позивач [PERSON] з третьою особою та дитиною (а.с.22-23). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк. Третя особа [PERSON] не скористалася своїм процесуальним правом подачі письмових пояснень щодо позову. Представники третьої особи Дніпровського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не скористався своїм процесуальним правом подачі письмових пояснень щодо позову. Згідно із ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду (ч.1 ст.128 Сімейного кодексу України). Згідно ч. 2 ст. 128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини (ч.3 ст.128 Сімейного кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 129 Сімейного кодексу України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано роз`яснення, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України УРСР (1969 року), суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпІІІС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до. її народження, спільне виховання або утримання ними дитини (п.3). Спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України чинним на момент виникнення правовідносин між сторонами. Відповідно до ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України (КпШС) походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають в шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягненню нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. За змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Так, відповідно до роз`яснень у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12 червня 1998 року № 16, згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання батьківства. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження позивача [PERSON] , [INFO] , є запис про батька [PERSON] , з яким її мати [PERSON] перебувала у шлюбі. При встановленні походження дитини важливим є час народження дитини. Позивач [PERSON] народилася до 1 січня 2004 року, тому правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім`ю Україн. Однак норми Кодексу про шлюб та сім`ю Україн не передбачали такий спосіб встановлення батьківства - шляхом звернення батька дитини та повнолітньої дитини в суд з позовом до чоловіка матері дитини про визнання батьківства. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON] , Дніпровського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed