Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання, а саме на утримання спільної доньки сторін - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000,00 грн. щомісячно до досягнення нею 23 річного віку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, проте надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити, просить розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте адвокат Чумаченко С.О., який діє в його інтересах надав на адресу суду заяву, згідно якої просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки, оскільки під час навчання спільна донька сторін проживала з відповідачем, він здійснював оплату за її навчання, одяг та проїзд до місця навчання, окрім того на теперішній час спільна донька сторін перебуває у академічній відпустці. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Між сторонами був розірваний шлюб згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.08.2014 року. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 11 листопада 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №07 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 14.03.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №120. Згідно Довідки №270 від 14.03.2020 року виданої Санкт-Петербургзьким державним автономним професійним освітнім закладом «Морський технічний коледж імені адмірала Д.Н. Сенявіна», спільна дочка сторін - [PERSON] навчається у даному навчальному закладі на платній основі. Строк навчання до 30.06.2021 року. Згідно Довідки №342 від 12.05.2021 року Санкт-Петербургзьким державним автономним професійним освітнім закладом «Морський технічний коледж імені адмірала Д.Н. Сенявіна», спільна дочка сторін - [PERSON] навчається у даному навчальному закладі на платній основі та з 16.11.2020 року знаходиться в академічній відпустці. Нормативний строк навчання до 30.06.2022 року. Згідно Договору №33/1 від 27.07.2017 року про освіту за освітньою програмою середньої професійної освіти, за навчання спільної доньки сторін - [PERSON] сплачує відповідач [PERSON] , що підтверджується також копіями відповідних квитанцій, які містяться в матеріалах справи. Твердження сторони відповідача, що під час навчання [PERSON] проживала разом з відповідачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не підтверджується належними та допустимими доказами, а отже не приймаються судом до уваги. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. За змістом ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Із положень ч. 1 ст. 182 СК України слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України, норми якої в силу статті 201 СК України застосовуються до спірних правовідносин, визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону №1556-VII здобувач вищої освіти має право на перерву у навчанні у зв`язку з обставинами, які унеможливлюють виконання освітньої (наукової) програми (за станом здоров`я, призовом на строкову військову службу у разі втрати права на відстрочку від неї, сімейними обставинами тощо). Таким особам надається академічна відпустка в установленому порядку. Законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу. З матеріалів справи вбачається, що спільна дочка сторін [PERSON] на даний час досягла 18 років та продовжує навчання. Оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що спільна дочка сторін, у зв`язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги, а відповідач спроможний утримувати дочку, внаслідок чого з відповідача [PERSON] слід стягнути аліменти на період навчання спільної дитини сторін, за виключенням періоду, коли [PERSON] буде перебувати з академічній відпустці. Надані стороною відповідача [PERSON] письмові докази, зокрема, квитанції про перерахування коштів за сплату навчання спільної дочки сторін підтверджують, що відповідач сплачує навчання дочки, однак зазначені квитанції не є підтвердженням надання коштів на утримання спільної дитини сторін. Посилання сторони відповідача [PERSON] на те, що він здійснює належне утримання дочки [PERSON] , внаслідок чого підстави для стягнення з нього аліментів у судовому порядку відсутні, є необґрунтованими. За змістом ч. 3 ст. 199 ЦК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживають дочка, син. Оскільки повнолітня [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] , і перебуває на її утриманні, що не заперечувалося сторонами по справі, то остання вправі була звернутися до суду з даним позовом. Аналіз ст. 46 Закону №1556-VII дає підстави для висновку, що академічна відпустка це перерва у навчанні, право на яку студент отримує у зв`язку з обставинами, які унеможливлюють виконання освітньої програми. Оскільки в розумінні ст. 199 СК України повнолітні дочка, син мають право на утримання від батьків лише на період навчання, то перерва у навчанні позбавляє їх права на отримання такої матеріальної допомоги. На час звернення [PERSON] з позовом до суду спільна дочка сторін ще не перебувала в академічній відпустці, тому аліменти слід стягувати з 10.07.2020 року, а потім з 16.11.2020 року по 01.09.2021 року - вона перебуватиме в академічній відпустці, що підтверджується відповідними довідками, та відновить навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2022 року. Отже, суд приходить до обгрунтованого висновку, що з відповідача [PERSON] підлягають до стягнення на користь позивачки аліменти саме за період, коли спільна дитина сторін буде безпосередньо навчатися. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Проживання окремо не звільняє від виконання цього обов`язку. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою. Платник аліментів зобов`язаний роботи все можливе для того, щоб його заробіток (доходи) були достатніми для власного утримання та утримання дітей, за належний розвиток яких він відповідальний як батько. Сімейним кодексом передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Однак відповідно до коментованої статті і вказаного роз`яснення Пленуму Верховного Суду України обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. Про наявність потреби в матеріальній допомозі можуть свідчити навчання на платній основі, необхідність забезпечення житлом за місцем навчання, тощо. Докази на підтвердження зазначеної обставини надаються суду заінтересованою стороною. Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті вказує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зважаючи на те, що батьки мають рівні права по відношенню до дитини, в тому числі і по її утриманню, суд вбачає підстави для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відновідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 840,80 грн. в дохід держави.

Outcome: approved