Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла 28.02.2007 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка [PERSON] (дівоче [PERSON]) [PERSON], є рідною дочкою [PERSON]. 28.02.2007 року мати позивачки [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть 11-СИ № 816890 від 05.07.2014 року, що було видано відділом ЗАЦС Підгоренського району управління ЗАЦС Воронежської області. Останнім місцем проживання матері позивачки [PERSON] була Російська Федерація, а саме: Воронежська область, Підгоренський район, с. Сергіївка, вул. Центральна, 12, що підтверджується довідкою № 350 від 18.06.2015 року, що видана адміністрацією Сергієвського сільського поселення Підгоренского муніципального району Воронежської області. Спадкоємцями першої черги на майно померлої є її діти: позивачка [PERSON], та її рідний брат [PERSON], але внаслідок того, що існує нотаріальний заповіт, позивачка [PERSON], є єдиною спадкоємицею за заповітом. Як зазначає позивачка встановлений шестимісячний термін для вступу в спадщину прострочила з поважних причин. Після смерті матері позивачки в лютому 2007 року позивачка поїхала з 03 березня 2007 року по жовтень 2007 року до МЗОЗ «Протитуберкульозний клінічний диспансер» з сином [PERSON] за підозрою на пневмонію, де пробула з ним близько 7 місяців, що підтверджується довідкою № 87 від 29.09.2007 р. Після виписки з лікарні син позивачки [PERSON] потребував постійного догляду та безперервного нагляду, залишити його хоч на один день без нагляду не було можливим.Позивачка про заповіт нічого не знала, до квітня 2015 року, коли проглядала старі папери і побачила заповіт, але в наслідок віку та тяжкого матеріального стану позивачка не змогла приїхати в Україну та подати відповідну заяву про прияняття спадщини за заповітом, а тому просить суд надати їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з»явилася, однак будучи допитана в порядку окремого судового доручення Россошанським районним судом Воронежської області, з якого вбачається, що позивачка заявлений нею позов підтримує повністю з підстав зазначених у позовній заяві та просить суд задоволити її позовні вимоги, а справу розглянути за її відсутності. В судовому представник відповідача [PERSON], заперечила проти задоволення заявленого позову у зв»язку із безпідставністю та зазначила, що відповідачка будучи у травні 2007 року була на Україні, взяла заповіт, звернулася до нотаріуса для відмітки, що заповіт є чинним, після чого повернулася до Російської Федерації, однак не подала заяву про прийняття спадщини, після смерті матері. Крім того, позивачка не надала належних та допустимих доказів пропущення строку для прийняття спадщини. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що у задоволенні слід відмовити виходячи з наступного. У відповідності до вимог ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимоги та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У відповідності ч.3 ст.1272 ЦК України регламентовано, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] (дівоче [PERSON]) [PERSON], є рідною дочкою [PERSON]. 28.02.2007 року мати позивачки [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть 11-СИ № 816890 від 05.07.2014 року, що було видано відділом ЗАЦС Підгоренського району управління ЗАЦС Воронежської області. Останнім місцем проживання матері позивачки [PERSON] була Російська Федерація, а саме: Воронежська область, Підгоренський район, с. Сергіївка, вул. Центральна, 12, що підтверджується довідкою № 350 від 18.06.2015 року, що видана адміністрацією Сергієвського сільського поселення Підгоренского муніципального району Воронежської області. Спадкоємцями першої черги на майно померлої є її діти: позивачка [PERSON], та її рідний брат [PERSON], але внаслідок того, що існує нотаріальний заповіт, позивачка [PERSON], є єдиною спадкоємицею за заповітом. Як зазначає позивачка встановлений шестимісячний термін для вступу в спадщину прострочила з поважних причин. Після смерті матері позивачки в лютому 2007 року позивачка поїхала з 03 березня 2007 року по жовтень 2007 року до МЗОЗ «Протитуберкульозний клінічний диспансер» з сином [PERSON] за підозрою на пневмонію, де пробула з ним близько 7 місяців, що підтверджується довідкою № 87 від 29.09.2007 р. Після виписки з лікарні син позивачки [PERSON] потребував постійного догляду та безперервного нагляду, залишити його хоч на один день без нагляду не було можливим. Суд критично оцінює поважність пропуску позивачкою строку на подачу заяви про прийняття спадщини за померлою матір»ю, поскільки як вбачається із пояснень наданих позивачкою в порядку окремого судового доручення Россошанським районним судом Воронежської області, позивачка у травні 2007 року була на Україні, взяла заповіт, звернулася до нотаріуса для відмітки, що заповіт є чинним, після чого повернулася до Російської Федерації, однак не подала заяву про прийняття спадщини, після смерті матері. Таким чином, після смерті матері позивачка [PERSON] спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України не прийняла, у встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини не подала. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до нотаріуса та підтверджені належними доказами щодо неможливості звернення до нотаріуса. Зі змісту п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чиної на час відкриття спадщини, вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою. Крім того, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. (втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України N 296/5 від 22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою також передбачено п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5. Зазначених обставин неможливості подачі позивачкою [PERSON] письмової заяви до нотаріуса через засоби поштового звязку позивачкою наведено не було. Крім того, як вбачається із правової позиції Верховного суду України викладеної у справі за №6-85цс 12, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову массу або незнання про необхідність звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Твердження позивачки про те, що вона доглядала за свої сином в протитуберкульозному диспансері, а тому обєктивно не могла подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини повністю, спростовано поясненнями позивачки, яка чітко вказала, що у травні 2007 року приїхала на Україну, а також не позбавляло її можливості вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини.. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою [PERSON] не доведено поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, зазначені позивачкою причини повністю спростовані в ході розгляду справи, а відтак суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку із недоведеністю позивачкою обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed