Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідачів, в якому просили визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS], виданих на імя [PERSON] та [PERSON]; визнати за кожним із позивачів право власності в порядку спадкування за заповітом по 1/6 частці квартири [ADDRESS]; зобов'язати реєстраційну службу ММУЮ виключити записи (інформацію) у реєстрах про право власності на 2/3 частки вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 27 квітня 2011 року і свідоцтва про право на спадщину. В судове засідання позивачі не зявилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову підтримали. При цьому, від представника [PERSON] також надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про їх права та взаємини, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду від 28 листопада 1994 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] в рівних частках по 1/3 частки кожному. Квартира є трикімнатною, загальною площею 96,1 кв. м., житловою площею 82,1 кв. м., розташована на першому поверсі одноповерхового житлового будинку. У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу 27 квітня 2001 року [PERSON], який діяв від свого імені та згідно нотаріально посвідченого доручення від 23.04.2001 року від імені [PERSON], продав [PERSON] 2/3 частин квартири за № 5 по вул. Адміральська, 3 в м. Миколаєві. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2882 та за [PERSON] в КП ММБТІ було зареєстровано право власності на дане нерухоме майно. В той же час, 23 квітня 2001 року, тобто в той же день і у того самого нотаріуса, що і довіреність, [PERSON] оформила заповіт, яким заповідала все своє майно в рівних частках онукам [PERSON] та [PERSON] 25 травня 2003 року [PERSON] померла, у звязку з чим після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частки квартири [ADDRESS]. У 2013 році [PERSON] померла, у звязку з чим належні їй 2/3 частки квартири успадкували [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, станом на 2013 рік право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] та [PERSON]. В той же час, заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2016 року вищезазначений договір купівлі-продажу від 27 квітня 2001 року було визнано недійсним, у звязку з чим сторони фактично були повернуті у первісний стан, а 1/3 частка квартири, яка належала [PERSON], увійшла до спадкової маси. Позивачі у встановленому законом порядку звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини за заповітом. В той же час, постановами державного нотаріуса Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] від 26.04.2016 року їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачі не надали підтверджуючих право власності померлої на 1/3 частку квартири документів. У звязку з цим позивачі і звернулися до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Відповідно до абз. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №\~7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, судом встановлено, що нотаріусом було відмовлено позивачам у вчиненні нотаріальної дії, що свідчить про порушення їх прав, у звязку з чим таке право підлягає захисту у судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON], яка померла, заповіла належну їй 1/3 частину квартири в рівних частинах (тобто по 1/6) позивачам. При цьому, у звязку із набранням законної сили рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 лютого 2016 року, 1/3 частина квартири увійшла до спадкової маси після смерті [PERSON] Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. ст. 1235 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із матеріалів справи, позивачу у встановлений строк звернулися із відповідними заявами до нотаріуса, однак ним було винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину через ненадання позивачами правовстановлюючих документів на вищезазначену квартиру. Враховуючи усе вищевикладене, суд, оцінивши за внутрішнім переконанням належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про доведеність факту належності померлій 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Таким чином, вимоги позову в частині визнання права власності підлягають задоволенню, у звязку з чим за [PERSON] та [PERSON] як за спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] слід визнати право власності на 1/6 частини вищезазначеної квартири за кожним. В той же час, у задоволенні решти вимог позову слід відмовити, оскільки порушене право позивачів у повному обсязі поновлюється визнанням права власності. За такого, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial