Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до виконкому Красноармійської міської ради, третя особа: Управління Держземагенство у Красноармійському районі Донецької області про визнання недійсним рішення виконкому, державного акту на право власності на землю, скасування державної реєстрації. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що рішенням виконкому Красноармійської міської ради за № 206 від 23.04.1997 року її батьку [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0549 га за адресою: Донецька область, м. Красноармійськ, вул.. Бєлєнького,95. 29.05.1997 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю серії ДН без номера, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 00749 . 16.09.1998 року помер її батько [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та вищезазначена земельна ділянка. 28.12.2004 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на вказані об»єкти нерухомості. 15 березня 2015 року вона звернулась до Управління Державного агентства земельних ресурсів України в м. Красноармійську із заявою про надання кадастрового номеру на земельну ділянку. Проте, в її проханні їй було відмовлено, оскільки при контрольному замірі були виявлені розбіжності, а саме межа та площа земельної ділянки, перевірені в натурі, не відповідали межі та площі земельної ділянки, зазначеному в державному акті, площа земельної ділянки державному акті, становить 0,0549 га, а фактична площа земельної ділянки 0,0596 га. Просить визнати недійсним рішення виконкому Красноармійської міської ради від 23.04.1997 року за № 206 в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0549 га за адресою: м. Красноармійськ, вул.. Бєлєнького, 95, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серіїї ДН без номера, виданий на підставі рішення виконкому від 23.04.1997 року за № 206, недійсним, скасувати державну реєстрацію державного акту, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 00\~749. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача - виконкому Красноармійської міської ради в судове засідання не з»явився, просив справу слухати у його відсутність. Представник третьої особи Управління Держземагенство у Красноармійському районі Донецької області в судове засідання не з»явився, просив справу слухати у його відсутність. Суд, вислухавши и позивачку, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету від 23.04.1997 року за № 206 на підставі договору на право забудови від 06.08.1951 року за № 1041 [PERSON] було передано у приватну власність 0,0596 га земельної ділянки ( а.с. 28). На підставі зазначеного рішення [PERSON] 29.05.1997 року отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0549 га, розташовану в м. красноармійську по вул.. Бєлєнького, 95, серії ДН , без номера ( а. с. 8). Вказану земельну ділянку позивачка прийняла у спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.12.2004 року ( а.с. 6,7). В березні 2015 року позивачка звернулась із заявою до Управління Держземагенства у Красноармійському районі про надання їй кадастрового номеру на земельну ділянку. Рішенням № РВ-1400036422015 від 20.08.2015 року відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв»язку з невідповідністю поданих документів вимогам, встановленим Законом України « Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру, а саме інформація, що міститься в електронному документі та у технічній документації із землеустрою, не відповідає даним щодо меж та площі земельної ділянки, які зазначені у державному акті на право приватної власності на землю. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 01.03. 2013 року « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб»єкта владних повноважень, згідно зі ст.. 15 ЦПК України, розглядаються в порядку цивільного судочинства. Статтею 3 ЗК України в редакції 1992 року , яка діяла на момент прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність, було встановлено, що розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Оспорюване позивачкою рішення було прийнято виконкомом міської ради народних депутатів на підставі рішення сесії Красноармійської міської Ради народних депутатів від 25.10.1995 року « Про делегування права по наданню земельних ділянок в користування та власність виконавчому комітету міської Ради народних депутатів», тобто рішення виконкому за №\~206 від 23.04.1997 року прийнято повноважним органом. Відповідно до ст.. 6 ЗК України 1992 року громадяни України, які мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель ( присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 67 ЗК України 1992 року розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку,господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах 0,25 га, селищах міського типу 0,15 га. Відповідно до ст.. 17 ЗК України в редакції 1992 року у приватну власність передається та земельна ділянка, що була раніше надана і перебувала у користуванні. При цьому розмір земельної ділянки має бути обґрунтованим відповідними документами, матеріалами тощо. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування ділянки на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір ( земельна-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Рішення виконкому від 23.04.1997 року надано в приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0549 га, тобто в межах норм, які були підпорядковано надані для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, що передбачено вищезазначеними нормами Земельного кодекса. Отже, жодного доказу, підтверджуючого факт неправомірності прийняття рішення виконкомом № 206 від 23.04. 1997 року , позивачкою не надано. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання рішення виконкому Красноармійської міської ради № 206 від 23.04.1997 року про передачу земельної ділянки у приватну власність. Що стосується позовних вимог в частині визнання державного акту недійсним, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 22 ЗК України 1992 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ст. 23 ЗК України 1992 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими , селищними, міськими районними Радами народних депутатів. Право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. В ході судового розгляду позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що землевпорядними організаціями на момент видачі державного акту було встановлено межі земельної ділянки та визначена її площа інша, ніж зазначена в державному акті серії ДН без номера, виданому на підставі рішення виконкому від 23.04.1997 року за № 206. Отже, вищезазначені норми права встановлювали нерозривний зв»язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов»язковим встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) та одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності , яким передувало прийняття відповідного рішення виконкомом міської ради. Висновок про те, що державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься й у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року ( справа № 6-12 цс13) та від 23.10.2013 року ( справа № 6-93 цс 13). Стаття 155 ЗК України, на норми якої посилається позивачка, встановлює відповідальність органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за видання актів, які порушують права власників земельних ділянок та передбачає в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою визнання такого акту недійсним. Як встановлено в судовому засіданні, рішення виконкому від 23.04.1997 року про передачу земельної ділянки у власність прийнято на законних підставах, видача оспорюваного державного акту про право власності на землю будь-які права власника [PERSON] щодо володіння, користування чи розпорядження земельною ділянкою не порушувались. Окрім того, суд зазначає, що порядок оформлення права власності на земельну ділянку визначається відповідно Земельним Кодексом України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про землеустрій», Законом України « Про державний земельний кадастр», Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 22.06.2014 року № 703 та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051. Відповідно до ст.. 6 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстрація прав на нерухоме майно здійснюється реєстраційними органами, утвореними в системі Міністерства юстиції. Відповідно до вимог п. 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 22.06.2014 року № 703 державна реєстрація речових прав на земельну ділянку проводиться після державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка, на яку набув право [PERSON], а в подальшому позивачка, не була зареєстрована в Державному земельному кадастрі, їй не був присвоєний кадастровий номер. Відповідно до п. 2 Розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України « Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності на які виникли до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Право власності на земельну ділянку набуте [PERSON] у 1997 році, отже вказана земельна ділянка є сформованою і підлягає внесенню до Державного земельного кадастру. Відповідно до п. 3 Прикінцевих і перехідних положень до Закону України « Про Державний земельний кадастр», у разі якщо на земельній ділянці, право власності ( користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власника такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України « Про Державний земельний кадастр» законних підстав для відмови у реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі при різниці площ, визначених у державному акті та технічної документації зі встановленням ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості), немає. Одночасно, при виявленні різниці ( навіть значно більшої) уточнена (дійсна) площа земельної ділянки вноситься в кадастр за згодою її власника. Відповідно до ст.. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватись також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок у натурі ( на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Отже, усунення перешкод новому власнику земельної ділянки, позивачці по справі, у присвоєнні кадастрового номеру земельній ділянці, передбачено в інший спосіб, передбачений вказаним вище законодавством. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що оспорюваний позивачкою державний акт серії ДН про право власності на земельну ділянку виданий на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради від 23.04.1997 року № 206 про передачу земельної ділянки у власність, незаконність якого не доведена в судовому засіданні позивачкою, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсності державного акту серії ДН про передачу земельної ділянки площею 0,0549 га, що розташована за адресою: м. Красноармійськ, вул..Бєлєнького,95, у власність [PERSON] Вимоги про скасування державної реєстрації мають похідний характер, окрім того, заявлені до неналежного відповідача, тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed