Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на садибу, мотивуючи свої вимоги тим, що 1 лютого 2015 року вони домовились з відповідачем про придбання у нього садиби, що розташована в [ADDRESS], та складається з житлового будинку з надвірними спорудами та земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0500 га.; для ведення особистого селянського господарства площею 0,1946 га. Вони узгодили всі істотні умови договору купівлі продажу, а саме: визначили ціну садиби, порядок оплати вартості, порядок передачі майна та порядок нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Цього ж дня, на виконання умов даного договору купівлі-продажу відповідач передав позивачам ключі від будинку, а вони у свою чергу передали йому грошові кошти за садибу. Посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу садиби домовились в строк до 31 грудня 2015 року. Починаючи з лютого 2015 року, позивачі користуються придбаною садибою, провели капітальний ремонт будинку та обробляють земельну ділянку. В обумовлений строк нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу садиби не вдалося, оскільки відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення. Тому, позивачі просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу садиби, укладений між ними та відповідачем 1 лютого 2015 року, та визнати за ними право власності на вказану садибу. В попереднє судове засідання позивачі та відповідач не з'явилися, хоча і були своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, але надали заяви, в яких просять суд справу розглядати без їх участі. Позивачі позовні вимоги підтримують, а відповідач позовні вимоги визнає. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі статей 130 та 174 ЦПК України, суд вважає можливим рішення суду постановити при проведенні попереднього судового засідання. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], є обґрунтованими і підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами мають місце цивільні правовідносини, які регулюються ст. 15, 16, 182, 220, 317, 325, 328, 334, 392, 638, 655, 657 ЦК України. В судовому засіданні було встановлено, що дійсно мав місце факт продажу відповідачем позивачам садиби, що розташована в розташована в [ADDRESS], та складається з житлового будинку з надвірними спорудами та земельних ділянок: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0500 га.; для ведення особистого селянського господарства площею 0,1946 га.,що стверджується письмовим договором купівлі продажу від 1 лютого 2015 року (а.с. 16). Право власності на вказану садибу зареєстровано за відповідачем, що вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно, з витягу про державну реєстрацію прав та державних актів на право власності на земельні ділянки (а.с. 10-11, 17-18). З довідки, виданої комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради» від 03.12.2015 року № 1433, вбачається, що право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, які розташовані в [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON]. На земельній ділянці розташовано: житловий будинок, цегляний, загальною площею 58,1кв.м., житловою площею 45,2 кв.м. під літ. «А»; веранда цегляна під літ. «а»; сарай дощатий під літ. «Б»; сарай дощатий під літ. «Г»; огорожа метал, дощата № 1-2. Станом на 03.12.2015 року вартість майна складає 59410 грн. (а.с. 14). З державного акта на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER], вбачається, що [PERSON] належить земельна ділянка, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0500 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 17). З державного акта на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER], вбачається, що [PERSON] належить земельна ділянка, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] площею 0,1946 га. для ведення особистого селянського господарства (а.с. 18). Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона ( продавець ) передає або зобов'язується передати майно ( товар ) у власність другій стороні ( покупцеві ), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно ( товар ) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що між позивачами та відповідачем фактично був укладений договір купівлі-продажу садиби, так як позивачі оплатили її вартість, а відповідач прийняв кошти. У свою чергу відповідач передав у розпорядження позивачів садибу, а вони прийняли її. Згідно зі ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Суд вважає, що згідно ст. 328 ЦК України, право власності на садибу позивачі набули на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочину, і маються підстави для визнання за ними цього права. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані, визнані відповідачем і тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved