Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 14.01.2013 року [PERSON] надала [PERSON] позику у сумі 100 000 грн. , про що була складена розписка, відповідно до якої відповідач у разі не повернення боргу у визначений термін зобов'язався передати у власність [PERSON] земельну ділянку розміром 10 соток, що розташована за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що відповідач не виконує зобов'язання , передбачені розпискою від 14.01.2013 року позивачка звернулась з вказаним позовом до суду , в якому просить визнати право власності на земельну ділянку , що належить відповідачеві, а також стягнути з на свою І користь з [PERSON] судовий збір. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20. 05. 2014 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON], виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.01.2013 року [PERSON] надала [PERSON] позику у сумі 100000 грн. , про що була складена відповідна розписка, відповідно до якої [PERSON] зобов'язався повернути зазначену суму протягом одного року, а у разі неможливості повернення боргу у визначений термін відповідач зобов'язався передати у власність [PERSON] належну йому на праві власності земельну ділянку розміром 10 соток, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер (6310137900:14:025:0003). Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма укладення договору позики. Згідно з положеннями ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позивачка не зверталась з позовними вимогами щодо стягнення з відповідача нам її користь вказаної суми позики. У судовому засіданні відповідач пояснив, що на теперішній час не має змоги повернути грошові кошти, але не має і бажання в добровільному порядку укласти договір про відчуження на користь позивачки вказаної земельної ділянки. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до умов , викладених у розписці від 14.01.2013 року , у разі неможливості повернення боргу у визначений термін відповідач зобов'язався передати у власність [PERSON] належну йому на праві власності земельну ділянку розміром 10 соток, розташовану за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер (6310137900:14:025:0003). Таким чином, на думку позивачки, відповідач фактично забезпечив виконання зобов'язання за договором позики шляхом передання в іпотеку [PERSON] належної відповідачеві на праві власності земельної ділянки розміром 10 соток, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Статтею 18 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Суб'єктивне право власності на землю виникає на підставах та у порядку, визначеному Земельним кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Позивачкою не доведено в судовому засіданні належними та допустимими доказами факт укладання з відповідачем нотаріально-посвідченого договору іпотеки спірної земельної ділянки. Окрім того, у судовому засіданні на вимогу суду оригіналу зазначеної розписки позивачка в порушення вимог чинного законодавства України не надала. Аналізуючи викладені вище обставини, суд не вбачає законних підстав для задоволення необґрунтованого позову [PERSON]

Outcome: dismissed