Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися 27.12.2013 року до суду з позовом про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, посилаючись на те, що відповідно вироку Ізяславського районного суду від 15 червня 2012 року відповідача [PERSON] визнано винним за скоєння злочину передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України та засуджено до покарання у вигляді 1400 грн. штрафу в доход держави, та задоволено частково їх позови. Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Хмельницької області від 16.10.2012 року даний вирок скасовано, а [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону про амністію. Ухвалою колегії судів Вищого спеціалізованого суду України від 10.10.2013 року ухвалу апеляційного суду Хмельницької області залишено без змін. Цивільний позов в кримінальному судочинстві не вирішувався. В зв'язку набранням вироком чинності, позивачка [PERSON] просить суд постановити рішення яким відшкодувати їй заподіяну майнову шкоду в сумі 964 грн. та 10 000 грн. моральної шкоди, позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь 988 грн. заподіяної майнової шкоди і 20 000 грн. моральної шкоди. Із зустрічним позовом до суду звернулися [PERSON] та [PERSON] про стягнення з [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок перебування на протязі тривалого часу з відповідачами в неприязнених стосунках, просять стягнути на їх користь по 10 000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, пояснивши суду, що в наслідок неправомірних дій [PERSON], що відбулися 17.05.2010 року їм було заподіяно тілесні ушкодження, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз та іншими матеріалами кримінальної справи. просять суд задовольнити їх вимоги по стягненню заподіяної майнової та моральної шкоди. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], позов не визнав, вказавши суду, що бійка почалася внаслідок проти правних дій позивачів, а тому позовні вимоги безпідставні і в задоволенні позову слід відмовити. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] як позивачі позов підтримали та суду пояснили, що на протязі тривалого часу перебування в недобросусідських відносинах по вині [PERSON] та [PERSON], вони постійно знаходяться в моральному напруженість, постійно відчувають утиск та ненависть з боку сусідів, а тому просять стягнути з них моральної шкоди. [PERSON] та [PERSON] зустрічний позов не визнали, вважають вірним відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази цивільної та кримінальної справ, вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню в частково з таких підстав. Так беззаперечно в судовому засіданні встановлено і це підтверджено матеріалами кримінальної справи 1220712012, що відповідно вироку Ізяславського районного суду від 15 червня 2012 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 125 КК України та засуджено до покарання у вигляді 1400 грн. штрафу в доход держави, та задоволено частково позови потерпілих [PERSON] та [PERSON] Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Хмельницької області від 16.10.2012 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону про амністію у 2011 році. Ухвалою колегії судів Вищого спеціалізованого суду України від 10.10.2013 року ухвалу апеляційного суду Хмельницької області залишено без змін. Тому суд вважає, встановленим, що відповідач [PERSON] дійсно винний, бо набравшим законної сили ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 16.10.2012 року останнього було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі Закону про амністію у 2011 році. Згідно ст. 1 Закону України «Про застосування амністії», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання певної категорії осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Обов'язок відповідача відшкодувати майнову шкоду випливає з положень ст. ст. 22, 1166 ЦК України. Так, у відповідності ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Тому суд дійшов висновку, що є правові та фактичні підстави для відшкодування відповідачем майнової, заподіяної з його вини шкоди позивачам [PERSON] та [PERSON] Так, позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідача 600 грн. правової допомоги, 300 грн. в зв'язку з неправомірними діями відповідача нею було загублено на місці пригоди срібного хрестика, 64.86 грн. - витрати на купівлю ліків внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень. Встановлюючи розмір відшкодування майнової шкоди заподіяної позивачці [PERSON], суд виходить з доказів його доведеності в судовому засіданні, а саме доказами відшкодування майнової шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача є фіскальні чеки на купівлю медикаментів на суму 64.86 грн. інших доказів в підтвердження стягнення 600 грн. правової допомоги та вартості згубленого хрестика на суму 300 грн., в судовому засіданні позивачкою не надано, а тому в цій частині позову про відшкодування майнової шкоди слід відмовити за їх недоведеністю. А тому доведені витрати на медикаменти в сумі 64.86 грн. підлягають стягненню з відповідача. Позивачка та [PERSON] просить стягнути з відповідача 988 грн. витрат на лікування в мед закладах та купівлю ліків внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень. Встановлюючи розмір відшкодування майнової шкоди заподіяної позивачці [PERSON], суд виходить з доказів його доведеності в судовому засіданні, а саме доказами відшкодування майнової шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача є фіскальні чеки на купівлю медикаментів на суму 613.67 грн. В судовому засіданні позивачкою надано інші фіскальні чеки, які викликають сумнів в їх належності потерпілій, а тому в іншій частині позову про відшкодування майнової шкоди слід відмовити за недоведеністю. Обов'язок відповідача [PERSON] відшкодувати моральну шкоду позивачам [PERSON] та [PERSON] випливає з положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України. Так, у відповідності ч.1 ст.1167 ЦКУкраїни, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Так, відповідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи близьких родичів. Тому суд дійшов висновку, що є правові та фактичні підстави для відшкодування відповідачем [PERSON] моральної шкоди, заподіяної з його вини позивачам [PERSON] та [PERSON], в результаті завдання тілесних ушкоджень. Ключовим для правильного вирішення справи є питання про розмір відшкодування моральної шкоди. У ч. 4 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодування, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності з ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Виходячи з приведених вказівок закону, суд у даному випадку враховує: з одного боку - те, що діями неправомірними [PERSON] безумовно завдало позивачам [PERSON] та [PERSON] фізичного болю та душевних страждань, яких особа зазнала внаслідок ушкодження здоров'я; вимагало від них прикладати додаткових зусиль для улаштування свого власного подальшого життя. Тому з урахуванням всіх істотних обставин та вимог розумності і справедливості, а саме, що відповідач не має постійної роботи, має на утриманні дві неповнолітні дитини, одна з яких є інвалідом дитинства, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити у сумі 2500 грн. потерпілій [PERSON], та в сумі 1500 грн. - потерпілій [PERSON] За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] про стягнення моральної шкоди з [PERSON] та [PERSON] - слід відмовити за його безпідставністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути і судові витрати - в сумі 243.60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial