Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивачі звернулися до Ленінського районного суду АР Крим із позовною заявою до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Свої вимоги мотивують тим, що [INFO] померла спадкодавець [PERSON], після якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки загальною площею 5,47 га, призначеної для сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території [ADDRESS]. Позивачі є єдиними спадкоємцями за законом, однак через невідповідність вимогам законодавства України державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та через неможливість отримання витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. За захистом своїх прав позивачі звернулися до суду. У судове засідання позивачі не з'явилися, були повідомлені належним чином, направили в суд своїх представників, які у поданих суду заявах просять справу розглянути у їх відсутності, на задоволенні позову наполягають. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, направив заяву про розгляд справи у його відсутності та згоду з позовними вимогами. Згідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України в зв'язку з неявкою учасників процесу в судове засідання фіксування технічними засобами не проводилось. Дослідивши матеріали справи та давши доказам в їх сукупності оцінку, суд знаходить позов обґрунтованим з наступних підстав. Як вбачається з копії паспорта [PERSON], [INFO] (а.с.4, 5), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та разом з ним спільно проживала до дня своєї смерті [PERSON] до [INFO], та син [PERSON] що підтверджується довідкою про склад сім'ї (а.с.60). Позивачка [PERSON], [INFO](а.с.6-9) є гр. України та зареєстрована в [ADDRESS]. Із свідоцтв про народження позивачки вбачається, що її батьком записаний [PERSON] - батько та [PERSON]-мати (а.с.10,72),які перебували у шлюбі з 30.04.1976 року (а.с.11) . Із свідоцтва про смерть видно, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.12). Відповідно до копії спадкової справи №3/2012, відкритої після її смерті (а.с.68-96) позивачі поданням заяви до приватного нотаріуса Ленінського районного нотаріального округу [PERSON] прийняли спадщину, а син [PERSON] заявою від 2 липня 2012 року відмовився від своєї частки у спадщині після смерті матері в користь батька - позивача [PERSON].(а.с.81) . Як встановлено судом відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-КМ №011871, виданого 10 жовтня 2001року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.09.2001 року, спадкодавцю [PERSON], при житті, належала земельна ділянка площею 5,47 га № 17 в лоті № 32 на території с. Іллічево для сільськогосподарського виробництва, однак у зазначенні місця розташування земельної ділянки у цьому державному акті невірно зазначено адреса населеного пункту. А саме замість Іллічівської сільради вказано назву с. Іллічеве. Тому згідно постанов приватного нотаріуса Ленінського районного нотаріального округу АРКрим від 12.09.2013 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.14,15). Право власності, на спірну земельну ділянку зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватно власності на землю за № 2187/287 (а.с.13). Згідно витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.16) вартість земельної ділянки складає 269387 грн., що підтверджується також копією звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки(а.с.17-35). Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 та ч. 1 ст. 131 Земельного кодексу України громадяни України мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON] була власником земельної ділянки площею 5,47 га [ADDRESS] для сільськогосподарського виробництва. Після введення в дію Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці затвердженому ПКМУ №749 від 18.08.2010 року з заявою про присвоєння кадастрового номеру власник не звернулася і [INFO] померла(а.с.12). Так як державний акт був виданий під час дії Земельного кодексу України в ред. 1992 року і на даний час ніким не оспорений та не скасований, суд вважає, що земельна ділянка є спадковим майном після смерті [PERSON] Та за позивачами слід визнати право спільної часткової власності, зокрема за [PERSON] 2/3 частки земельної ділянки 5,47 га [ADDRESS] для сільськогосподарського виробництва, а за [PERSON] 1/3 частки земельної ділянки 5,47 га № 17 в лоті № 32 на території Іллічівської сільської ради для сільськогосподарського виробництва. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей кодекс застосовується до правовідносин, які виникли з 1 січня 2004 року, а також до спадщини, яка відкрилась, але не була ніким прийнята на момент вступу його в законну силу. Оскільки спадкодавець померла у 2012 році, то до спадщини, яка відкрилася після її смерті, застосовуються положення ЦК України 2003 року. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, оскільки позивачі через невідповідність правовстановлюючого документу на земельну ділянку( невірне зазначення місця розташування земельної ділянки) вимогам діючого законодавства України, не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, право власності може бути визнане судом. Судові витрати понесені позивачем при сплаті судового збору під час подачі позову на суму по 2694 грн. 00 коп., слід віднести в дохід держави так як на їх відшкодуванні з відповідача позивачі не наполягають. На підставі ст.ст.22,23 ЗК України в ред. 1992 року., ст. ст. 81, 125,126,131.132 Земельного Кодексу України, 328, ст. 346, 1216, 1218, ст.1225, 1236 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та

Outcome: approved