Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] 04 березня 2014 року звернулась до Старобешівського районного суду з позовом до відділу Держземагенства у Старобешівському районі Донецької області про усунення недоліків при виготовленні державного акту, посилаючись на те, що отримала спадщину від своєї матері [PERSON] у вигляді земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Мар'янівської сільради. При оформленні спадщини державним нотаріусом були правильно вказані кадастрові номери на земельні ділянки, але відповідачем при виготовленні державних актів на зазначені земельні ділянки були помилково зазначені кадастрові номери цих земельних ділянок, через що позивачка не має можливості зареєструвати своє право власності та просила суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Мар'янівської сільради та отримані нею у спадщину, кадастрові номери 1424582400:00:011:1096 площею 0,0827га, 1424582400:00:011:1098 площею 0,4364га, 1424582400:00:011:1097 площею 4,2812га. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача Старевський В.А. у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, просив суд позов задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч.3 ст..11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони по справі на пропозицію суду надати додаткові докази по справі зазначили, що клопотання про витребування додаткових доказів, надавання додаткових доказів відсутні. Враховуючи викладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, що відповідає ст. 212 ЦПК України, вирішив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. В судовому засіданні судом встановлено, що [PERSON] отримала спадщину від своєї матері - [PERSON] другого квітня 2008 року (свідоцтво на право на спадщину за законом серія ВКК № 112940) на земельні ділянки для ведення товарного сільськогоспо дарського виробництва, які розташовані на території Мар'янівської сільради Старобешівського району Донецької області. При оформлені спадщини державним нотаріусом були правильно вказані кадастрові номери на земельні ділянки: площею 0,0827 га - кадастровий номер 1424582400 00 011 1096; площею 0,4364 га - кадастровий номер 1424582400 00 011 1098; площею 4,2812 га - кадастровий номер 1424582400 00 011 1097. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем ? частки майна. Другу частину успадкував брат позивачки - [PERSON] При оформлені його частини спадкового майна, йому також виготовлялись державні акти на земельні ділянки, кадастрові номери вказані в них вірні. Кадастрові номери земельних ділянок були ще присвоєні в державних актах, які належали їхній матері - [PERSON] та увійшли в склад спадкового майна. На підстві свідоцтва про право на спадщину за законом були відповідачем виготовлені та видані позивачці [PERSON] Державні акти на право власності на земельні ділянки: площею 0,0827 га кадастровий номер 1424582400 00 0110001096 державний акт серія ЯИ №338998; площею 0,4364 га кадастровий номер 1424582400 00 0110001098 державний акт серія ЯИ № 339000; площею 4,2812 га кадастровий номер 1424582400 00 0110001097 державний акт серія ЯИ №338999. При виготовленні державних актів на земельні ділянки відповідачем зроблені помилки. Так кадастрові номери отримали збільшення на три нулі кожний, чим була порушена структура кадастрового номеру земельної ділянки, затверджена Порядком присвоювання кадастрового номеру. В даному випадку виготовлені відповідачем Державні акти не підтверджують права власності [PERSON] на земельні ділянки, які отриманні в спадщину. Дані помилки перешкоджають реалізації законних прав та інтересів [PERSON] як власника. Позивачка [PERSON] отримала три витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, в яких вказані вірні існуючи кадастрові номери: Витяг НВ№ 1400127872013 від 26.03.2013 року площа земельної ділянки-4.2812 га кадастровий номер 1424582400:00:011:1097; Витяг НВ № 1400666042013 від 03.10.2013 року площа земельної ділянки 0,0827 га кадастровий номер 1424582400:00:011:1096 Витяг НВ№ 1400666092013 від 03.10.2013 року площа земельної ділянки 0,4364 кадастровий номер 1424582400:00:011:1098. 27 березня 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до відповідача про усунення недоліків у існуючих державних актах, на що відповідач листом № 01-45-096 від 27.03.2013 року підтвердив, що кадастровий номер у Державному акті має невірний формат. Листом № 01-45-736 від 02 квітня 2013 року відповідач надав копію технічної документації із землеустрою, що посвідчують право власності на земельні ділянки позивачки [PERSON] 4 листопада 2013 року позивачка звернулась до відповідача про усунення недоліків, які він зробив при виготовлені державних актів. Листом від 25.11.2013 року № 01-17/2939 відповідач повідомив, що з 1 січня 2013 року посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється без оформлення державних актів. «Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування землею», затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 22.06.2009 №325, яка визначала також і порядок виправлення технічних та орфографічних помилок у державному акті. Ця інструкція втратила свою чинність з набранням чинності Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-У1 та постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру». Відповідач не відмовляв позивачці у проведенні оформлення права власності на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Старобешівського РУЮ. Позивачка звернулася до реєстраційної служби відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно для реєстрації права власності згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Але розбіжність в кадастрових номерах в державних актах та Витягах з Державного земельного кадастру на одні і ті самі земельні ділянки робить неможливою реєстрацію за позивачкою права власності та отримання відповідних документів. Відтак позивачка [PERSON] не може скористуватися належним чином своєю власністю. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж встановлений цією статтею, що встановлений договором або законом. Враховуючи наданні суду докази суд дістається висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON] знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню, як такі, що ґрунтуються на законі. На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України,

Outcome: approved