Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із даною позовною заявою посилаючись на те, що 16 листопада 2021 року на її домашню адресу надійшов лист із постановою про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2021 за № 67416007, виданою приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О.. Зі змісту вказаної постанови позивачці стало відомо, що 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. видано виконавчий напис № 167748 про стягнення з неї боргу в загальній сумі 26 911,56 грн на користь відповідача - ТОВ «Вердикт Капітал», якому ТОВ «Фінансова компанія «ФЛЕКСІС» відступило право вимоги, якому, в свою чергу, АТ «Альфа-Банк» відступило право вимоги за кредитним договором №490964906 від 24.01.2017. Зазначила, що заборгованість за кредитним договором не є безспірною, оскільки на її адресу не надходило вимоги - повідомлення про погашення заборгованості із зазначенням деталізованої суми боргу, повідомлень про відступлення права вимоги за кредитним договором, за яким права відступалися два рази, а також не надходило жодних повідомлень від нотаріуса про намір вчинити нотаріальні дії. Крім цього, нотаріусу не було надано первинні облікові документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери та інше, тому у нотаріуса не було підстав вважати, що розмір заборгованості перед банком є безспірними. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом Остапенком Є.М. не дотримано вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Вважає, що такий напис порушує її законне право на захист законних прав та інтересів, оскільки він вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів, а тому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 167748, вчинений 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з неї заборгованості у розмірі 26 911,56 грн, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати у справі. 24.11.2021 судом було постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 36-38). Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 23 листопада 2021 року задоволено заяву позивачки [PERSON] про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 167748, вчиненого 15 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остпенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 26 911 (двадцять шість тисяч дев`ятсот одинадцять) гривень 56 копійок по виконавчому провадженню №67416007 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі /справа ЄУН 379/1133/21 2-з/379/34/21/. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства (а.с. 41,45). 21.12.2021 судом отримано від позивачки через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без її участі, позов повністю підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» у судове засідання не з`явився; про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно та завчасно згідно вимог чинного законодавства: рекомендоване поштове відправлення суду отримано представником ТОВ «Вердикт Капітал» 30.11.2021 (а.с. 57). Відзив на позовну заяву, заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал О.О. в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства. Рекомендоване поштове відправлення суду отримано Канцедалом О.О. 02.12.2021 (а.с. 58). В матеріалах справи міститься конверт з відміткою про його повернення у зв`язку з відсутністю Остапенка Є.М. за вказаною адресою, що згідно положень п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК є днем вручення судової повістки (а.с.56). Процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений судом строк не скористались. За положенням частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» не з`явився в судове засідання (свого представника до суду не направив); не повідомив суду про поважність причини неявки в судове засідання; відзив не надав; водночас, позивачем не висловлювались заперечення проти заочного розгляду справи, - суд вважав за необхідне провести заочний розгляд даної справи. Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Зі змісту положень статті 281 ЦПК України вбачається, що заочний розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 15.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (ідентифікаційний код: 36799749, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, реквізити IBAN № [NUMBER] відкритий у ПАТ АБ «Південний», МФО 328209), якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФЛЕКСІС» код платника податків згідно з ЄДРПОУ 43000243, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 21-12/20 від 21 грудня 2020 року, якому в свою чергу Акціонерним товариством «Альфа-Банк», код платника податків згідно з ЄДРПОУ 23494714, на підставі Договору факторингу № 2 від 21 грудня 2020 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 490964906 від 24 січня 2017 року, укладеного між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] , за період з 21.12.2020 по 12.05.2021 включно, суму у розмірі 26 911,56 грн, з яких: 8 450,30 грн - заборгованість за тілом кредиту; 17 961,26 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; плата за вчинення цього виконавчого напису (а.с.11). Цей виконавчий напис набрав чинності з дня його вчинення, тобто з 15.06.2021, і може бути пред`явлений до примусового виконання протягом трьох років з дня його вчинення. 05.08.2021 представником ТОВ «Вердикт Капітал» Владимировим А.О. було подано приватному виконавцю Канцедалу О.О. заяву про примусове виконання рішення, до якої було додано платіжне доручення про сплату авансового внеску, оригінал виконавчого напису № 167748 від 15.06.2021, копію довіреності представника стягувача, що вбачається з копії заяви від 05.08.2021 за вих. № 14987859 (а.с.12). Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом Олександром Олександровичем 08.11.2021 винесено постанову ВП № 67416007 про відкриття виконавчого провадження з виконання зазначеного виконавчого напису № 167748 від 15.06.2021 про стягнення з боржника (позивачки) на користь відповідача заборгованості в сумі 26 411,56 грн, відповідно до кредитного договору № 490964906 від 24.01.2017, укладеного між первісним кредитором АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] .. Крім цього постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 2 691,15 грн (а.с.14-15). Про наявність виконавчого напису приватного нотаріуса позивачці стало відомо 16.11.2021 - після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.11.2021, яка надійшла на її адресу. Вказані обставини встановлено з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні. При вирішенні спору судом застосовано такі норми права За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» до переліку нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, належить, у тому числі, вчинення виконавчих написів. Так, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З тексту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні нотаріус керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (далі - Перелік № 1172). Вказаний Перелік № 1172 було доповнено пунктом 2 згідно Постанови КМУ від 26.11.2014 року за №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зокрема, пункт 2 Переліку № 1172 було доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитний відносин». Таким чином, вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося за фактом подання стягувачем документів, що були передбачені п.2 Переліку № 1172, і які були підтвердженням безспірності заборгованості боржника перед стягувачем та слугували підставою для вчинення цього виконавчого напису. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, що була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Зобов`язати Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.». Отже, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Згідно положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. З огляду на наведене, суд висновує, що при вчиненні 15.06.2021 виконавчого напису нотаріус Остапенко Є.М. керувався пунктом Переліку №1172, який був незаконним та нечинним, а відтак, із застосуванням положень нечинного нормативного акту дійшов помилкового висновку про існування безспірності заборгованості позивачки перед ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі лише тих документів, що були передбачені пунктом 2 Переліку №1172. На підставі викладеного, суд вважає, що вимога позивачки про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є законною та обґрунтованою, оскільки наявні у нотаріуса документи, на час вчинення ним виконавчого напису, не свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судом також враховується правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), про те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Конституція України у статті 129 визначає однією із основних засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказаний принцип закріплено також і в Цивільному процесуальному кодексі України. Так, згідно ч.3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін, що полягає у рівності прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.2 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України). Частинами 5,7 статті 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконані обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За положенням ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. За положеннями ч.ч. 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним у справі доказам, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, а також беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у даному випадку при повному задоволенні позовних вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved