Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивачка, [PERSON], 23.07.2015 року звернулася до Дзержинського районного суду міста Харкова із позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог з боку відповідача: Виконавчий комітет Харківської міської ради, Комісія з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Харківської міської ради, Служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про встановлення часу спілкування батька з дитиною, з урахуванням уточнень якого позовні вимоги зводяться до наступного: зобовязати [PERSON] добросовісно та належним чином користуватися своїми правами та обовязками з виховання та спілкування з малолітньою донькою [PERSON], [INFO]; встановити час та день для зустрічей [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] в присутності матері [PERSON] кожний вівторок з 18-00 до 20-00 за винятком часу оздоровлюючого відпочинку та/або хвороби дитини, які припадають на вівторок цього періоду, а також свят, які припадають на вівторок. Свою позицію позивачка обґрунтовує тим, що вона з відповідачем від спільного проживання має малолітню дитину [PERSON], [INFO], стосунки з відповідачем не склалися і були припинені в грудні 2013 р. Дитина з народження і по цей час постійно проживає з позивачкою у її власній квартирі, вона належним чином виконує батьківські обовязки. Позивачка в позовній заяві зазначає, що з народження і до виповнення дитині одного року відповідач майже не приймав участі в житті родини і дитини, а у віці з одного року до двох спілкування з донькою тривало у сукупності 1 годину на добу за бажанням відповідача. В період з січня 2015 р. по травень 2015 року відповідач спілкувався з донькою кожного дня по три години, чому позивачка не перешкоджала, доки це спілкування не почало шкодити нормальному розвитку та здоровю дитини, та грубо порушувати батьківські права позивачки. Так, відповідач дозволяв собі докори, принизливі та образливі вислови, провокував скандали, чим розрушав вже сформовані у дитини уяви про норми поведінки, викликав в неї неповагу до матері, підривав її авторитет та перешкоджав розвитку у доньки правильних морально- етичних принципів. Крім того, відповідач маніпулював дитиною за допомогою іграшок, одягу, які приносив із собою, надавав їх дитині, а потім відбирав та уносив, що розгублювало та нервувало дитину. Весь вільний час в режимі дня дитини фактично витрачався на спілкування батька з дитиною, відводячи матері дитини, позивачки по справі, роль особи, що надає побутові послуги. В результаті цього дитина стала роздратованою, почала ігнорувати прохання та зауваження позивачки, порушувати загальноприйняті правила поведінки, що, на думку позивачки, може привести до страшних наслідків. Позивачка також вказала, що відповідач замість прогулянок на свіжому повітрі водив дитину до лікарів та психолога, про що її не повідомляв. Усі спроби домовитися з відповідачем про коректну поведінку та взаємну повагу до прав дитини та позивачки позитивного результату не дали. Відповідач вимагав спілкування з дитиною у зручний для нього та неузгоджений з позивачкою час, в тому числі з можливістю ночівлі дитини у нього вдома, ігноруючи при цьому вік дитини (2 роки) та її режим дня, право позивачки на спілкування з донькою, а у разі відмови викликав міліцію, що також негативно впливало на стан дитини. Також позивачка вказує, що з кінця травня 2015 року спілкування відповідача з донькою відбувалося 2-3 рази на тиждень, що, на думку позивачки, позитивним чином відобразилося на дитині, яка стала спокійнішою, зникли нервозність та агресія. Позивачка вважає, що Рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.07.2015 р. № 427 «Про встановлення фізичній особі порядку участі у вихованні малолітньої дитини», винесене за результатами розгляду заяви відповідача, є незаконним і необґрунтованим, прийнятим із значними порушеннями конституційних прав позивачки та всупереч інтересам дитини, а тому не повинно прийматися судом до уваги при розгляді цієї справи. 20.08.2015 року до суду з позовними вимогами до [PERSON] звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовними вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановленні порядку спілкування та участі в вихованні дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачі за зустрічним позовом зазначили, що у період спільного проживання [PERSON] та відповідачка народили дитину [PERSON], [INFO] Після припинення відносин, з квітня 2014 р. позивач [PERSON] став проживати окремо, дитина проживає разом із матірю за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] вказав, що він постійно приймав активну участь у вихованні дитини. Намагаючись весь час подолати постійний опір відповідачки, позивач [PERSON] протягом року намагався щоденно відвідувати дитину та проводити з нею декілька годин. У власній квартирі є обладнана для дитини кімната. Батько забезпечує дитині активний відпочинок, добровільно сплачує аліменти на утримання дитини та особисто витрачає кошти на поточні дитячі потреби. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] вважає, що він виконує свої обовязки батька в повному обсязі та належним чином. Натомість матір дитини постійно заважає йому спілкуватися з дитиною, намагається утворювати перешкоди позивачу [PERSON], а бабці та діду дитини ([PERSON] та [PERSON]Я.) останнім часом взагалі не показувала дитину. На думку позивача за зустрічним позовом [PERSON], мати дитини ігнорує пропозиції та зауваження батька щодо необхідності дотримання режиму дня дитини та норм харчування, неодноразові спроби позивача [PERSON] вирішити проблему мирним шляхом не принесли результату. У звязку з цим, позивач звернувся до органу опіки і піклування. Рішенням Виконавчого комітету ХМР № 427 від 22.07.2015 р. було затверджено графік спілкування батька з дитиною, рекомендований висновком Комісії Служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Проте, мати дитини ігнорує це рішення, створює перешкоди позивачу за зустрічним позовом у вільному спілкуванні з дитиною у встановлений державою час, але надає можливість спілкуватися з дитиною два рази на тиждень у її присутності. Крім того, [PERSON] забороняє дитині відвідувати його квартиру. В письмових поясненнях позивач [PERSON] також зазначив, що 05 жовтня 2015 року йому стало відомо про те, що його дитина з невідомою жінкою знаходиться в Саржиному Яру в м. Харкові, куди він приїхав і побачив дитину, яка гуляла разом з відомою йому домогосподаркою [PERSON], якій він сказав, що Поля буде з ним та просив повідомити про це матір дитини і пішов з дитиною на руках до автомобілю. Після цього, він поїхав на роботу за ключами від квартири, де його наздогнала мати дитини, яка заблокувала рух автомобіля, вимагала віддати їй дитину та викликала поліцію. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.11.2015 року (том 1 арк.справи 177) позовні заяви обєднані в одне провадження . Таким чином, позов [PERSON] визнано як первісний, позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнано як зустрічний. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом та її адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Позивачка та її представник, адвокат [PERSON] вважають, що саме виходячи з прав і інтересів дитини, необхідно обмежити її спілкування з батьком, оскільки скоєне ним діяння (викрадення дитини, коли донька у супроводі няні [PERSON] гуляла в Саржиному Яру м. Харкова, яке мало місце 05.10.2015 року ), його підхід до виховання дитини, здійснення батьківських прав та обовязків, а також ставлення до прав матері дитини можуть призвести до ще більш тяжких невиправних наслідків. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнали та заперечували в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) [PERSON], його адвокат [PERSON] та представник [PERSON] та [PERSON] за дорученням [PERSON] проти задоволення позову заперечували та подали позов до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дитини, в якому просили суд заборонити [PERSON] чинити перешкоди позивачам у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO]; зобовязати [PERSON] за проханням батька [PERSON] повідомляти останньому в телефонному режимі або іншим способом звязку інформацію про стан здоровя дитини та місце знаходження дитини; обрати способом участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] побачення за графіком незалежно від місця перебування дитини: щопонеділка та щочетверга по три години в першій половині дня, щовівторка, щосереди по три години в другій половині дня, щотижнево безперервно з 18.00 год пятниці до 18.00 год. суботи за місцем проживання батька, другу та четверту неділю місяця з 10.00 до 18.00 год., без обовязкової присутності матері, з правом відвідування дошкільних закладів, якщо на час спілкування припадає відвідування дитиною таких закладів, а також з правом батька відвідувати дитину без обмеження часу за місцем проживання або перебування дитини в разі хвороби дитини; забезпечити додатково побачення батька [PERSON] з донькою [PERSON] у святкові та особливі сімейні дати: на Новий рік (у парні роки, починаючи з 2016 р.), на Різдво (у непарні роки, починаючи з 2017 р.), на день народження дитини: 29 березня з 10.00-15.00 год., на день народження батька; 01 серпня з 10.00-18.00 годин, на день народження рідної сестри дитини, [PERSON] 27 серпня з 10.00-18.00 годин за місцем проживання батька, а також двічі на рік за попередньою домовленістю на час тарифної відпустки батька протягом 2 тижнів безперервно для виїзду в курортні зони для оздоровлення та відпочинку дитини; зобовязати [PERSON] не чинити перешкод та дозволяти вільно спілкуватися [PERSON] з дитиною [PERSON] по телефону; встановити наступний порядок спілкування бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] з онукою Ген Поліною: у третю неділю щомісяця протягом дня з 10 год до 18.год. за місцем їх проживання, а також у дні народження: 31 серпня та 28 вересня відповідно з 10.00 до 18.00 годин Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.08.2015 р. відкрито провадження по цивільній справі № 638/5313/15 за вказаним позовом. Первісний позов визнали частково в тому сенсі, що і забезпечення щотижнево спілкування дитини з батьком в присутності матері не суперечить інтересам батька, але за умови, що матір не буде чинити перешкод в таких зустрічах з дитиною. В частині покладення на батька зобовязань добросовісно та сумлінно виконувати батьківські обовязки категорично заперечували пояснивши, що [PERSON] виконує обовязки доброчинно, сумлінно, але його наміри бачитися з дитиною, приймати постійно участь у її вихованні, по суті, і стало предметом судового спору, а, насамперед, бажання матері обмежити батька в спілкуванні з дитиною. Треті особи по справі: [PERSON] діючи за дорученням від Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради та [PERSON], діючи за дорученням від виконкому Харківської міської ради пояснили, що Сімейним Кодексом України не передбачено обмеження будь-кого з батьків в спілкуванні з дитиною, як не передбачене і спілкування одного з батьків з дитиною в присутності другого з батьків. Пояснили, що при розгляді заяви [PERSON] було винесене рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.07.2015 р. № 427 «Про встановлення фізичній особі порядку участі у вихованні малолітньої дитини», воно є законним і обґрунтованим, прийнятим не порушує ніяким чином права позивачки, але винесене виключно в інтересах дитини, при винесенні цього рішення було враховано, насамперед, вік дівчинки [PERSON], яка народилася 29.03.2013 року, є малолітньою, тому й було прийнято рішення про можливість спілкування батька з дитиною в присутності матері. Пояснили, що батьки мають рівні права та обовязки та зобовязані приймати участь в вихованні дитини. Пояснили, що не вбачають порушення прав матері, бо дитину в неї ніхто не відбирає. Також пояснили, що дід та бабця також мають право спілкуватися з онукою, не зважаючи на свій вік. Потім звернулися до суду з заявою про можливість розгляду справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення сторін, представників сторін , показання свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], дослідивши докази по справі в їх сукупності суд приходить до наступного: Судом неодноразово розяснені сторонам по справі вимоги ст.ст.10,11,60 ЦПК України стосовно тих обставин, що докази подаються сторонами, а судом тільки оцінюються. На підставі ст.57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановить наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема , звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно вимог ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі ч 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлені ці обставини. [PERSON] та [PERSON] певний період часу проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу державою. Від їхнього спільного проживання 29.03.2013 року народилася донька [PERSON], що підтверджується актовим записом про реєстрацію народження №396 від 18.04.2013 року, який виконано Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. В графі «батько» актового запису вказано [PERSON], в графі «матір» вказано [PERSON], обидва громадяни України (арк. справи 6 том 1). Дитині від народження надане прізвище батька ГЕН та «по-батькові»- СЕМЕНІВНА. Після народження дитини між батьками дитини склалися неприязні стосунки, неодноразово виникали суперечки щодо питань, повязаних з вихованням дитини, на підставі чого батьки облишили проживати однією сімєю та розїхалися для подальшого окремого проживання. Ці обставини сторони не оспорювали, тому суд визнає ці обставини такими, що доказуванню не підлягають. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обовязків батьків і дітей, інших членів сімї та родичів визначені Сімейним кодексом України. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено положення про те, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що з моменту народження і по цей час дитина (за взаємною згодою батьків) постійно проживає з позивачкою за первісним позовом, останні два роки вони проживають у чотирьохкімнатній ізольованій квартирі, загальною площею 130,8 кв.м., розташованій за адресою: [ADDRESS], яка належить позивачці на праві особистої приватної власності згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30.01.2014 р. В квартирі є окрема кімната для доньки, яка обладнана меблями та обладнанням, необхідним для повноцінного розвитку дитини. З наявної в матеріалів справи довідки про отриманий дохід від 22.07.2015 р. № 105/10/20-30-17-06, виданої ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області, вбачається, що позивачка за первісним позовом [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та її дохід від провадження господарської діяльності складає: за 2014 рік 300 800,00 грн., за перше півріччя 2015 року - 121 750,00 грн., тобто є достатнім для забезпечення належних умов життя та всебічного розвитку дитини. Позивачка за первісним позовом приділяє багато уваги духовному та фізичному розвитку дитини: з вересня 2013 року позивачка разом із донькою два рази на тиждень відвідує дитячу секцію з плавання в ХПНВК «Авторська школа Бойка», що підтверджується довідкою від 27.05.2015 р., з листопада 2014 року три рази на тиждень дитина з ініціативи та у супроводі позивачки відвідувала дитячий центр раннього розвитку «Школа радості», що підтверджується наявною в матеріалах справи характеристикою від 26.05.2015 р. З жовтня 2015 року і по цей час дитина у супроводі позивачки відвідує приватний дошкільний заклад в Центрі раннього розвитку [PERSON] «Школа радості». Витрати з відвідування дитиною дитячого садку, басейну, розвиваючих занять несе матір дитини. У вихідні дні та в літній період позивачка вивозить дитину до домоволодіння її батьків у сел. Високий Харківської області задля перебування дитини на свіжому повітрі та спілкування з бабцею та дідом з боку матері. Судом також встановлено, що відповідач за первісним позовом [PERSON] має власне житло - трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], з обладнаною дитячою кімнатою, позитивно характеризується за місцем роботи ТОВ «Золоті сторінки», директором та співзасновником якого він є, в періоди: червень 2014 р., травень серпень 2015 р. здійснював сплату аліментів на утримання дитини, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскальних чеків, суму яких відповідач визначав на власний розсуд. Відповідач приймає участь у вихованні дитини, спілкуючись з нею тільки в процесі прогулянок, що підтверджується поясненнями сторін та показаннями свідків. Так, відповідач в період з січня по травень 2015 року включно щоденно спілкувався з дитиною протягом двох - трьох годин. При цьому, таке спілкування ніколи не тривало цілий день, дитина ніколи не залишалася у відповідача на ніч. В наступному, з ініціативи позивачки за первісним позовом такий порядок спілкування було скорочено до спілкування батька з дитиною 2-3 рази на тиждень задля забезпечення можливості спілкування позивачки з дитиною, з чим останній не погодився та звернувся до Комісії Служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради із заявою про встановлення порядку участі у вихованні його дитини. 22 липня 2015 року Виконавчим комітетом Харківської міської ради було прийнято рішення № 427 «Про встановлення фізичній особі порядку участі у вихованні малолітньої дитини», яким вирішено встановити наступний порядок участі [PERSON] у вихованні малолітньої дочки, [PERSON], [INFO], визначивши час: щопонеділка та щочетверга по три години у першій половині дня; щовівторка, щосереди та щопятниці по три години у другій половині дня; перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10-00 до 18-00. Місце, час та умови перебування дитини у батька за узгодженням з матірю дитини, [PERSON]. Суд звернув увагу на той факт, що в рішенні № 427 від 22.07.2015 року «Про встановлення фізичній особі порядку участі у вихованні малолітньої дитини» не вказано, що спілкування дитини з батьком може відбуватися тільки за присутності матері, а вказано, що «Місце, час та умови перебування дитини у батька за умови узгодження з матірю дитини, [PERSON]Г.» Між тим, суд вбачає, що Виконавчим комітетом Харківської міської ради при прийнятті рішення № 427 від 22.07.2015 року «Про встановлення фізичній особі порядку участі у вихованні малолітньої дитини» не вказано у який саме спосіб батько може узгодити з матірю місце, час та умови перебування дитини у батька письмово, в телефонному режимі, через Державну виконавчу службу тощо. Відповідачем за первісним позовом в повному обсязі доведено суду належними доказами, що рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 427 від 22.07.2015 року «Про встановлення фізичній особі порядку участі у вихованні малолітньої дитини» належним чином виконане не було, це знайшло своє підтвердження в актах Державного виконавця Дзержинського відділу ДВС України Харківського міського управління юстиції (том 2 арк.152-1580, зверненнях до правоохоронних органів (том 1 ар.справи 159-171). Позивачкою за первісним позовом доведено, що вона також неодноразово зверталася до правоохоронних органів(том 1 арк.218-233). Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли неприязні стосунки, які стали підставою декількох кримінальних проваджень, що не завершені та не ґрунтуються на вироку суду, на підставі чого, суд при розгляді справи вважає, що ці докази сторонами здобуті належним шляхом, але визнає докази недопустимими, бо не стосуються розгляду справи по суті. Суд вважає таким, що не знайшло підтвердження в ході судового розгляду а ні факт, що батько викрав свою дитину 05.10.2015 року, а ні факт побиття няньки дитини [PERSON] (підтверджені тільки легкі тілесні ушкодження, але ким вони заподіяні не встановлено достеменно), також не встановлено факт підроблення заяви про надання дозволу на виїзд дитини до АР Крим(том.1 арк.163-169). Таким чином, при розгляді позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усуненні перешкод в спілкуванні з малолітньою [PERSON], суд приходить до висновку, що вчинення перешкод мало місце і це доведено в судовому засіданні, тому в цій частині суд вважає позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню саме шляхом визначення часу спілкування з дитиною, часу сумісного проведення відпочинку, як це передбачено ст.159СК України. При цьому суд вважає за доцільне звернути увагу сторін на ті обставини, що навмисне невиконання рішення суду тягне за собою кримінальну відповідальність за ст.382 КК України, бо у відповідності до ст.124 Конституції України виконання рішення суду, яке набрало законної сили є обов»язковим на всій території України. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено , що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки і піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки і піклування є обовязковим до виконання. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У відповідності ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, між тим суд вважає, що Виконавчого комітету Харківської міської ради при прийнятті рішення № 427 від 22.07.2015 року «Про встановлення фізичній особі порядку участі у вихованні малолітньої дитини» не суперечить інтересам дитини, але є недостатньо обгрунтованим в частині вказання у який саме спосіб батько може узгодити з матір»ю місце, час та умови перебування дитини у батька письмово, в телефонному режимі, через Державну виконавчу службу тощо. На ці обставини суд звернув увагу вище за текстом мотивувальної частини судового рішення. Суд виходить з наступного: Ст.121 СК України передбачено, що права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.122 та 125 цього Кодексу. Частина перша ст.141 Сімейного Кодексу України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно чи перебували вони в шлюбі між собою. На підставі ст.150 Сімейного Кодексу України на батьків покладено обовязок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї, своєї Батьківщини, також покладено обовязок піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобовязані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно вимог ст..152 Сімейного Кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. На підставі вимог ст..155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Суд приходить до висновку, що законодавцем в другому пункті ч.2 ст.1159 СК України вказано, що «в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Суд приходить до висновку, що підстав для обумовлення побачення батька з дитиною тільки в присутності іншої особи (матері, органу опіки та піклування) не встановлено, бо позивач за зустрічним позовом працює, має житло, прибуток, позитивно характеризується, не перебуває на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, засудженим не був. Між тим, суд враховує, насамперед, стать та вік дівчинки, її невизначеність в прихильності до одного з батьків, бо на час розгляду спору дитині виповнилося 3 роки і 4 місяці, проживання дитини разом із матірю. Тому суд приходить до висновку, що на цей час підстав для визначення спілкування дитини з батьком та її перебування в квартирі батька в нічний час доби не існує. Також суд враховує ті обставини, що і матір і батько дитини мають вищу освіту, є забезпеченими та самодостатніми людьми, мають рівні права та обовязки, на підставі з чим суд приходить до висновку, що при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає слід виходити виключно з інтересів дитини, а не в інтересах батьків, бо судом встановлено, що кожна з сторін спору намагалася довести суду , що саме вона є тим з батьків, хто краще піклується про інтереси дитини та краще її виховує, що суд вважає за неприпустиме. Суд не може погодитися з доводами свідка [PERSON], який проводив психологічне обстеження відео матеріалів та малюнків дитини та визначив настрій дитини від можливого негативного впливу матері на дитину. Суд вважає за доцільне звернути увагу батьків на неприпустимість агресії один до одного, на правильність своєї поведінки та контроль за своїми емоціями, бо поведінка сторін під час судового розгляду справи свідчить, насамперед, про наявність негативу один до одного та відсутність поваги, що є хибним та неприпустимим . Таким чином, при розгляді позовних вимог і батька і матері щодо визначення порядку спілкування з дитиною та щодо участі в її вихованні суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенні, але з коригуванням судом таким чином, що участь у вихованні дитини та в спілкуванні з нею буде проведена виключно в інтересах дитини, з урахуванням її завантаженості, необхідності для відпочинку та малолітнього віку дівчинки. Статті 5-11 Конвенції ООН по правам дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 та набула чинності для України 27 вересня 1991, визначають перелік прав на життя, ім'я, громадянство, право знати своїх батьків, право на піклування батьків, права та обов'язки батьків по відношенню до дітей. Статті 12-17 Конвенції ООН по правам дитини містять права дітей на вираження своїх поглядів, право на існування власного майна, на свободу думки, совісті і релігії, асоціацій і мирних зборів, доступ дитини до поширення інформації. Статті 18-27 визначають обов'язки держави щодо допомоги батькам і законним опікунам, а також захисту дітей від жорстокого поводження з боку осіб, що піклуються про них, права дітей, позбавлених сімейного оточення або усиновлюваних, неповноцінних в розумовому або фізичному відношенні, біженців, права дітей на охорону здоров'я, соціальне забезпечення і рівень життя, необхідний для їх розвитку . Суд вважає хибними посилання позивачки за первісним позовом [PERSON] на необхідність дотримання судом вимог Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, бо згідно з Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року, принцип 6 для розлучення малолітньої дитини з матірю мають бути наявні виняткові ситуації та обставини. Суд виходить з того, що позов про відібрання дитини від матері або про встановлення місця проживання дитини з батьком судом не розглядається і таких позовних вимог заявлено не було. При розгляді позовних вимог позивачки за первісним позовом [PERSON] що покладення на [PERSON] обов»язку добросовісно та належним чином виконувати батьківські обов»язки, суд виходить з наступного : Добросовісність є категорією, насамперед, моральною та судом не може бути визначена як обов»язок сторони. Також суд вважає, що поведінка батька щодо намірів забезпечити можливість його участі в вихованні дитини, особисті пояснення позивачки, що батько сплачує аліменти на утримання дівчинки добровільно та несе інші витрати, судовий процес та позовні вимоги саме стосовно можливості спілкуватися з дівчинкою та приймати участь у її вихованні свідчать про те, що з боку батька вбачаються чіткі моральні засади щодо виконання свого батьківського обов»язку. Ці обставини знайшли своє підтвердження в показаннях свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],які бачили батька на прогулянках, при відвідуванні дитини тощо, а також свідчили про піклування батька за дитиною його наміри побачитися з дівчинкою тощо, відвідування дитини за місцем відпочинку в м. Одесі та в АР Крим. Проти цього в судовому засіданні не заперечувала позивачка за первісним позовом [PERSON] Доказів тим обставинам, що батьківський обов»язок виконується відповідачем за первісним позовом [PERSON] неналежним чином у судовому засіданні не надано. У зв»язку з чим, суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог позивачці за первісним позовом [PERSON] слід відмовити. При розгляді позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо усунення перешкод в спілкуванні з онукою, [PERSON], [INFO] та прийнятті участі в її вихованні, суд виходить з наступного: Відповідно з ч 1 ст.257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Ч 2ст.257 СК України передбачає, що батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом на законних підставах та мають право приймати участь у вихованні онуки та спілкуванні із нею. Суд проаналізував доводи позивачки за первісним позовом та її представника в тій частині , що [PERSON] перебувала на обліку ПНД №3 (том 1 арк.192) та приходить до висновку, що довідкою від 20.11.2015 року № 6623 ці дані спростовуються, а проведення профілактичного огляду за заявою сина [PERSON] 14.07.2009 року не свідчить про наявність у позивачки [PERSON] психічного захворювання. Недієздатною [PERSON] рішення суду визнана не була. В цій частині позовні вимоги за зустрічним позовом є доведеними та обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. В частині позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] щодо спілкування малолітньої [PERSON] з сестрою [PERSON] та відвідування її днів народження, суд приходить до висновку, що старша сестра [PERSON] [PERSON] є повнолітньою, дієздатною і в її інтересах позивачі за зустрічним позовом мали б можливість звернутися тільки на підставі її особистого доручення про поновлення її права, передбаченого ст.259 СК України. В цій частині суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з метою гуманності та справедливості, виключно в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом і позовні вимоги за зустрічним позовом законні, обгрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial