Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 24 липня 2010 року у відділі реєстрації цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №128. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З відповідачем спільне життя не склалося, постійно виникали сварки, непорозуміння, суперечки, тривалий час подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, внаслідок несумісності характерів та втрати поваги, любові та дружби одне до одного сім'я фактично розпалася, тому звернулася до суду. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, миритися не бажає, просить позов задовольнити, дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнає, на розірвання шлюбу згідний. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу неповнолітнього сина сторін суд залишає проживати з матір'ю. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки сплачені нею і документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved