Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивачка [PERSON]А 12.10.2015 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення коштів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2008 року по 2011 рік вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Усі обовязки по вихованню дитини несе вона самостійно. Дитина проживає з нею і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає та ухиляється від добровільного виконання свого батьківського обовязку по утриманню дитини, просила стягнути з відповідача кошти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Позивачка до судового засідання не зявилася, направила до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає та просила стягнути на її користь аліменти для утримання їхньої спільної з відповідачем дитини. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Суд, відповідно до ст. 169 ЦПК України, вважає за можливе слухати справу у відсутність позивачки, оскільки це передбачено чинним законодавством. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився повторно, не повідомив про причини своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі, а отже вважається належним чином повідомлений. Суд вважає можливим, відповідно до ст. 169 п. 4 ЦПК України, визнати причину неявки відповідача неповажною і ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України за згодою позивача. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи позивачки в обґрунтування позову, та ті обставини, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Дані відносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами Сімейного Кодексу: ст.ст. 180-184 СК України; п.15-19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, відповідно до яких батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні встановлено факт ненадання відповідачем коштів на утримання дитини, адже, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Суд погоджується із вимогами позивачки і вважає можливим стягнути з відповідача кошти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу, так як він має можливість сплачувати аліменти на неповнолітню дитину. Відповідно до ст. 191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачка в судовому засіданні довела обставини, на які вона посилалася, а саме факт несплати відповідачем коштів на утримання дитини та наявність умов для сплати аліментів відповідачем на неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і є підстави для стягнення аліментів від дня предявлення позову, а саме від 12.10.2015 року. Судові витрати, відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає необхідним віднести за рахунок відповідача і стягнути з нього 487,20 грн. судового збору в дохід держави та суму оплати оголошення у пресі в розмірі 420,00 гривень, на користь позивача. На підставі зазначеного, ст.ст. 180-184 СК України; п.15-19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів і

Outcome: approved