Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області із позовною заявою до [PERSON] особи підприємця [PERSON], ПАТ «Акцент-Банк» в особі голови правління банку [PERSON], відділення ПАТ «Акцент-Банк» в м. Запоріжжя про розірвання Договору № ЗП 00003 від 26.08.2015 року та визнання дій незаконними. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що [PERSON] звернувся до неї з відповідним переліком послуг та запропонував скласти з ним договір для виконання робіт. Для оплати грошових коштів за надання послуг, він зробив пропозицію звернутися до відділення ПАТ «Акцент-Банк», яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лермонтова, 26 та отримати грошові кошти у кредит. Позивачка зазначає, що відповідач [PERSON] переконав її, що такі кошти можна отримати шляхом підписання відповідної заяви у відділенні ПАТ «Акцент-Банк». [PERSON] надав позивачці договір № ЗП 00003 для надання згоди про внесення в базу зміни персональних даних, що на думку позивачки не дозволено законодавством держави. 26.08.2015 року у3 відділенні ПАТ «Акцент-Банк» позивачкою була підписана заява № А261RX156320171, відповідно до якої [PERSON] стала позичальником. Предметом даної заяви було передбачено оплату за товар згідно з переліком, який не передбачений в тому числі й в додатках до заяви. Також позивачка зазначає, що заявою № А261RX156320171 від 26.08.2015 року було передбачено також ремонтні роботи, але вона не отримала ані ремонтні роботи, ані будівельні матеріали та інструменти. 28.08.2015 року позивачка звернулась до відділення ПАТ «Акцент-Банк» з заявою № А261RX156320171 від 26.08.2015 року, якою обґрунтовано підставу зупинення нарахування процентів за надання кредиту, але відповіді на її адресу від відділення ПАТ «Акцент-Банк» не надходило. Після чого позивачка знову направила на адресу ПАТ «Акцент-Банк» заяву, відповідь на яку надійшла їй в електронному та паперовому вигляді. Зміст заяви полягає в наступному: повернути кошти з рахунку основного відповідача на рахунок позивача, який був відкритий на підставі заяви № А261RX156320171 від 26.08.2015 року. В обґрунтування відповіді від 07.10.2015 року за № 20.1.0.0.0/7-151004/460 відповідач оформлення кредиту перейменував із заяви на кредитний договір. Позивачка вказує, що обидві заяви були залишені без належної відповіді на підставі цивільного кодексу України та ЗУ «Про банки та банківську діяльність». У звязку з вищевикладеним позивачка [PERSON] просить суд договір № ЗП 00003 від 26.08.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON] особою підприємцем [PERSON] розірвати та визнати дії ПАТ «Акцент-Банк» в особі голови правління банку [PERSON] та дії [PERSON] особи підприємця [PERSON] незаконними у звязку з перерахуванням з розрахункового рахунку [PERSON] на розрахунковий рахунок [PERSON] особи підприємця [PERSON] у ПАТ «Акцент-Банк» грошові кошти в сумі 7960 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовну заяву та просили її задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] особа підприємець [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що 26.08.2015 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладений кредитно-заставний договір № А261RX156320171 шляхом підписання Заяви Позичальника, Довідки про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту і Графіку погашення кредиту. Згідно умов цього договору Позичальник отримав строковий кредит у сумі 8905,65 грн. на строк 12 місяців по 25.08.2016 року включно, з умовою сплати відсотків за його користування у розмірі 0,12% річних на суму залишку заборгованості по кредиту та щомісячної винагороди/комісії за надання фінансового інструменту у розмірі 356,23 грн. В обмін на зобов'язання Позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах та Правилах строки. В пунктах 14, 16, 17 Заяві на отримання кредиту Позичальник зазначив, що, своїм підписом підтверджує факт надання повної інформації про умови кредитування в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК». Згодна, що ця Заява разом із запропонованими ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» Умовами та правилами, що розміщені на сайті банку, Тарифами складає між Позичальником та Банком кредитно-заставний договір. Своїм підписом підтвердила, що отримав/зобов'язуюсь отримати товар згідно з рахунком-фактурою № б/н від 26.08.2015 р. у повному обсязі. Товар та/або інше майно Позичальника є предметом застави та відповідно до Умов та правил забезпеченням зобов'язань. Відповідно до п. 2.7.4.1.1, 2.7.4.1.2 Умов та правил Банк зобов'язався надати Позичальнику шляхом перерахування коштів на рахунок підприємства, який зазначений у пункті 10 Заяви Позичальника. Позичальник доручає Банку без додаткового погодження здійснювати списання та перерахування кредитних коштів з кредитного рахунка на користь підприємства та Банка на рахунки, що вказані у Заяві і надання Позичальникові кредитних коштів Банком підтверджується копіями меморіальних ордерів. Таким чином, представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» вважає, що між Позивачем та Відповідачем існують кредитні правовідносини, які виникли 26.08.2015 р. на підставі укладеного між сторонами кредитно-заставного договору №А261КХ156320171. На думку представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» вищевказана форма кредитно-заставного договору повністю відповідає вимогам та нормам чинного законодавства України, а саме: ст. ст. 6, 11, 14, 202 Цивільного кодексу України, а також ч. ч. 4, 5 ст. 203 ЦК України - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; ст. 205 ЦК України - правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків; ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів; ст. 627 ЦК України - відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст. 628, 629, 634, 638, 639 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних мов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Представник ПАТ «Акцент-Банк» вважає, що посилання Позивача на положення Закону України «Про підприємництво» є недоречним, бо Закон втратив чинність ще з 01.01.2004 року, крім статті 4. На думку представника ПАТ «Акцент-Банк» позивач невірно розуміє визначення термінів «банк» та «банківська діяльність», які зовсім не полягають у наданні послуг громадянам щодо проведення ремонтних робіт та продаж будівельних матеріалів і інструментів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вищевказані терміни вживаються у такому значенні: «банк юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків; банківська діяльність залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб», Отже, представник ПАТ «Акцент-Банк» вважає, що з боку ПАТ «А-БАНК» не було вчинено жодних порушень чинного законодавства України та умов договору, укладеного з Позивачем. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що 26.08.2015 року між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладений кредитно-заставний договір № А261RX156320171 шляхом підписання Заяви Позичальника, Довідки про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту і Графіку погашення кредиту. Згідно умов цього договору Позичальник отримав строковий кредит у сумі 8905,65 грн. на строк 12 місяців по 25.08.2016 року включно, з умовою сплати відсотків за його користування у розмірі 0,12% річних на суму залишку заборгованості по кредиту та щомісячної винагороди/комісії за надання фінансового інструменту у розмірі 356,23 грн. В обмін на зобов'язання Позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах та Правилах строки. Також судом встановлено та підтверджено сторонами, що 26.08.2015 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір № 000003 на виконання будівельно-монтажних робіт за адресою: Запорізька область с. Біленьке, вул.. Запорізька,1. До суду надано лист № 24/10-3 від 24.10.2015 року, який адресований [PERSON] від відповідача [PERSON], в якому зазначено, що відповідач запропонував позивачці зявитись до офісу будівельної компанії «DISD» для розірвання договору № 000003 та вирішення умов повернення їй отриманої передоплати або можливості укладення нового договору. Отже, суд вважає що відповідач [PERSON] в своєму листі підтвердив факт укладення договору № 000003 від 26.08.2015 року та не заперечує проти його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В той же час, суд вважає позовні вимоги позивачки стосовно визнання дій ПАТ «Акцент-Банк» в особі голови правління банку [PERSON] та дій [PERSON] особи підприємця [PERSON] незаконними у звязку з перерахуванням з розрахункового рахунку [PERSON] на розрахунковий рахунок [PERSON] особи підприємця [PERSON] у ПАТ «Акцент-Банк» грошові кошти в сумі 7960 грн. такими, що не підлягають задоволенню. З боку ПАТ «Акцент-Банк» не було вчинено жодних порушень чинного законодавства України та умов договору, укладеного з [PERSON] Згідно пунктів 14, 16, 17 Заяви на отримання кредиту [PERSON] зазначила, що, своїм підписом підтверджує факт надання повної інформації про умови кредитування в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК». Згодна, що ця Заява разом із запропонованими ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» Умовами та правилами, що розміщені на сайті банку, Тарифами складає між нею та Банком кредитно-заставний договір. Своїм підписом підтвердила, що отримала/зобов'язується отримати товар згідно з рахунком-фактурою № б/н від 26.08.2015 р. у повному обсязі. Товар та/або інше її майно є предметом застави та відповідно до Умов та правил забезпеченням зобов'язань. Відповідно до п. 2.7.4.1.1, 2.7.4.1.2 Умов та правил Банк зобов'язався надати Позичальнику шляхом перерахування коштів на рахунок підприємства, який зазначений у пункті 10 Заяви Позичальника. Позичальник доручив Банку без додаткового погодження здійснювати списання та перерахування кредитних коштів з кредитного рахунка на користь підприємства та Банка на рахунки, що вказані у Заяві і надання Позичальникові кредитних коштів Банком підтверджується копіями меморіальних ордерів. Таким чином, між [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» існують кредитні правовідносини, які виникли 26.08.2015 р. на підставі укладеного між сторонами кредитно-заставного договору №А261КХ156320171. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial