Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, яку згодом уточнила до [PERSON] про стягнення аліментів у звязку з навчанням та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування свого позову зазначила, що 02.06.1996 року вона вийшла заміж за [PERSON], під час спільного шлюбу народилась дитина [PERSON], [INFO]. 17.03.2014 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Позивачка вказує, що син проживає разом з нею. [PERSON] не бере участь у додаткових витратах на дитину, а їхній син [PERSON] повністю знаходиться на її утриманні, що і змусило її звернутись до суду з відповідним позовом. Також позивачкою вказано, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 року з відповідача [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. За вказаним рішенням суду 07.11.2014 року державним виконавцем державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 333/6325/14-ц виданого 24.11.2014 року. Позивачкою отримано довідку державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області в якій зазначено, що у [PERSON] є заборгованість по сплаті аліментів яка становить 2992,95 грн. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що відповідач [PERSON] являється фізичною особою-підприємцем та отримує прибуток та отримує дохід в розмірі 27150,00 грн. за рік. Таким чином позивачка вважає, що [PERSON] працює та отримує прибуток, а своєму синові на місяць на життя виділяє лише 249,00 грн. Стосовно стягнення додаткових витрат на утримання сина позивачка вказує, що в 2013 році їхній син [PERSON] поступив на денну форму навчання до Економіко-правничого коледжу ЗНУ спеціальності розробка програмного забезпечення контрактної основи. Термін навчання 2013/2014-2016/2017 навчальний рік. Загальна вартість освітньої послуги становить 22400,00 грн. В звязку з необхідністю сплати грошових коштів позивачка на початку січня 2013 року зверталась до відповідача [PERSON], який в сплаті коштів за навчання їхнього сина відмовив та зазначив, що більше надавати гроші не буде. Позивачка вказує, що вона сплатила грошові кошти за три семестри навчання сина [PERSON] в сумі 8400,00 грн., з яких вважає, що 4200,00 грн. відповідач [PERSON] повинен їй повернути, як аліменти за навчання сина, що нею вже були сплачені. Крім того, позивачкою зазначено, що термін навчання [PERSON] в Економіко-правничому коледжі ДВНЗ ЗНУ до 30.06.2017 року, тому необхідно сплатити ще за 4 семестри навчання, в звязку з чим, [PERSON] зобовязаний на її думку сплачувати щомісячно аліменти на її користь у звязку з навчанням сина в розмірі 233,33 грн. починаючи з дня звернення з даним позовом до суду і до зміни обстановки. Також позивачка вважає, що відповідач [PERSON] зобовязаний брати участь у додаткових витратах, що викликані хворобою дитини. В обґрунтування стягнення додаткових витрат на лікування сина [PERSON] зазначає, що [PERSON] за час проживання з нею у шлюбі, ще з початку виховання їхнього сина [PERSON], неодноразово погрожував позивачці та сину фізичною розправою, та за найменшу неповинність бив позивачку та їхнього сина так, що син втрачав свідомість. Позивачка змушена була звертатися до лікарні, так як після неодноразових побиттів сина його батьком, хлопець став систематично хворіти. Позивачка разом з сином [PERSON] змушена була звернутися за допомогою до різних лікарів, а також до психолога Центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді, що у Комунарському районі м. Запоріжжя, де довгий час з сином сторін [PERSON] займалися психологи. Також [PERSON] проходить курс лікування у невролога. У звязку з діагнозом, який був поставлений лікарем-офтальмологом міопія середнього ступеню; ангіопатія сітківки очей; міопічний астигматизм, та рекомендацією сину [PERSON] носіння мяких контактних лінз з ціллю лікування міопії, тому позивачка регулярно несе витрати на купівлю мяких контактних лінз, проходження курсу апаратного лікування. Позивачка вказує, що [PERSON] зобовязаний нести додаткові витрати на купівлю мяких контактних лінз та проходження діагностики сином [PERSON] 1050,00 грн. на рік, що щомісячно становить 87,50 грн. починаючи з дня звернення з даним позовом до суду і до зміни обстановки. Також позивачка [PERSON] в своїй позовній заяві зазначає, що [PERSON] має здібності до музики, зокрема до гри на гітарі, у звязку з чим постійно відвідує курси гри на гітарі. За один рік навчання сина на курсах гри на гітарі витрачається 3360,00 грн. Тому позивачка вважає, що [PERSON] зобовязаний нести додаткові витрати на навчання сина на курсах гри на гітарі 1680,00 грн. на рік, що щомісячно становить 140,00 грн. починаючи з дня звернення з даним позовом до суду і до зміни обстановки. Також у звязку зі своїми особливим здібностями [PERSON] займається плаванням та відвідує плавальний басейн. За рік відвідування [PERSON] плавального басейну витрачається 2160,00 грн., тому позивачка вважає, що відповідач [PERSON] зобовязаний нести додаткові витрати на відвідуваннями сином плавального басейну в розмірі 1080,00 грн. на рік, що щомісячно становить 90,00 грн. починаючи з дня звернення з даним позовом до суду і до зміни обстановки. Позивачка також зазначає, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, а тому не має можливості працювати та заробляти собі на життя, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги для забезпечення нормальної життєдіяльності та навчання. Для навчального року [PERSON] необхідні речі, на купівлю які позивачка витратила особисті кошти в розмірі 20120,00 грн., тому вона вважає, що [PERSON] зобовязаний сплатити їй половину шляхом покриття вже фактично понесених нею витрат у розмірі 10060,00 грн., що щомісячно становить 838,33 грн. У звязку з вищевикладеним позивачка вважає, що відповідач [PERSON] зобовязаний щомісячно сплачувати на її користь додаткові витрати на утримання сина [PERSON] в розмірі 1389,16 грн. При цьому, позивачка зазначає, що в ці додаткові витрати не входять витрати, що понесені нею на їжу дитини, адже тих коштів, що сплачує відповідач щомісячно в розмірі приблизно 249,00 грн. не вистачає навіть на повноцінне харчування їхнього сина [PERSON]. У звязку з вищевикладеним позивачка просить суд задовольнити її уточнені позовні вимоги та стягнути з відповідача понесені нею витрати на навчання сина в розмірі 4200,00 грн. одноразово та додаткові витрати щомісячно в розмірі 1389,16 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивачки та просила суд в їх задоволенні відмовити, вважає що вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Представник відповідача вважає, що зазначені позивачкою додаткові витрати не відносяться до таких, що повязані з особливими обставинами, а є звичайними побутовими витратами, а не додатковими в розумінні ст. 185 СК України. Прожитковий мінімум це вартісна оцінка споживчого кошика, що включає мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг, необхідних для збереження здоровя людини і забезпечення його життєдіяльності. Основні положення, що визначають порядок формування споживчого кошика і використання прожиткового мінімуму, встановленні Закону України «Про прожитковий мінімум» № 966-ХІV від 15.07.1999 року. Таким чином стягнення аліментів на неповнолітню дитину передбачає покриття необхідних витрат, визначених законом. Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя з відповідача [PERSON] вже стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник відповідача в своїх запереченнях наголошує, що додатковими витратами на дитину є витрати, що викликані особливими обставинами. У позовній заяві не зазначено які саме обставини призвели до додаткових витрат на дитину, наприклад, на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, спеціальних допоміжних засобів, необхідних для дитини з вадами фізичного розвитку, а також інші витрати повязані з тяжким захворюванням або із заподіянням їй травми, і свідчать про необхідність у звязку з цим збільшення витрат на придбання ліків, спеціальний медичний і звичайний догляд за дитиною, її побутове обслуговування, санаторно-курортне лікування тощо. А тому витрати, понесені на звичайне харчування, придбання одягу та взуття, засобів гігієни та інше, вказане в якості додаткових витрат, начебто понесених позивачкою, на думку представника відповідача не відноситься до додаткових, оскільки не повязані з особливими обставинами. Також представник відповідача заперечувала проти стягнення з відповідача коштів на навчання, а також коштів на придбання речей для навчального року, вважає їх безпідставними та такими, що не підтверджені доказами. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.06.1996 року, під час спільного шлюбу народилась дитина [PERSON], [INFO], 17.03.2014 року шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя. [PERSON] мешкає разом з позивачкою [PERSON] Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2014 року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.08.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. За вказаним рішенням суду 07.11.2014 року державним виконавцем державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 333/6325/14-ц виданого 24.11.2014 року. Згідно довідки державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області у відповідача [PERSON] є заборгованість по сплаті аліментів яка становить 2992,95 грн. Відповідач [PERSON] являється фізичною особою-підприємцем та отримує прибуток т а отримує дохід в розмірі 27150,00 грн. за рік, що підтверджується наданими до суду доказами, а саме Свідоцтвом платника єдиного податку та довідкою з ДПІ Запорізького району № 154/10/08-08-17-114 від 29.07.2014 року. Згідно договору № 1 від 12.08.2013 року та довідки № 64/09 від 30.10.2014 року [PERSON] поступив на денну форму навчання до Економіко-правничого коледжу ЗНУ спеціальності розробка програмного забезпечення контрактної основи. Термін навчання 2013/2014-2016/2017 навчальний рік. Загальна вартість освітньої послуги становить 22400,00 грн. Позивачкою сплачено грошові кошти за три семестри навчання сина [PERSON] в сумі 8400,00 грн., з яких 4200,00 грн. відповідач [PERSON] повинен повернути позивачці, як аліменти за навчання сина, що нею вже були сплачені, що підтверджується квитанціями про сплату коштів. Крім того, термін навчання [PERSON] в Економіко-правничому коледжі ДВНЗ ЗНУ до 30.06.2017 року, тому необхідно сплатити ще за 4 семестри навчання, в звязку з чим, [PERSON] зобовязаний сплачувати щомісячно аліменти на користь позивачки у звязку з навчанням сина в розмірі 233,33 грн. (2800,00 грн./12 міс.) починаючи з дня звернення з даним позовом до суду і до зміни обстановки. Також суд погоджується, що відповідач [PERSON] зобовязаний брати участь у додаткових витратах, що викликані хворобою дитини, у звязку з діагнозом, який був поставлений [PERSON] лікарем-офтальмологом міопія середнього ступеню; ангіопатія сітківки очей; міопічний астигматизм, та рекомендацією носіння мяких контактних лінз з ціллю лікування міопії, тому позивачка регулярно несе витрати на купівлю мяких контактних лінз, проходження курсу апаратного лікування. Суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] додаткові витрати на купівлю мяких контактних лінз та проходження діагностики сином [PERSON], що щомісячно становить 87,50 грн., на навчання сина на курсах гри на гітарі в розмірі 140,00 грн., на відвідуваннями сином плавального басейну в розмірі 90,00 грн. в місяць починаючи з дня звернення з даним позовом до суду і до зміни обстановки. Стосовно стягнення з відповідача [PERSON] половини сплачених витрат на придбання речей для навчального року у розмірі 10060,00 грн., суд вважає дані позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню та погоджується з думкою представника відповідача, що вказані позовні вимоги не доведені та не підтверджені доказами, та не відноситься до додаткових витрат. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість надана Верховною Радою України. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.ч. 2,3 ст. 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У відповідності до абз. 1 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Outcome: partial