Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] , 07.05.2019 зменшивши розмір позовних вимог щодо оснащення її як споживача природного газу індивідуальним лічильником газу, оскільки така задоволена відповідачем у добровільному порядку, просить визнати дії АТ «Львівгаз» по встановленню загальнобудинкового лічильника газу для обліку спожитого газу мешканцями квартир будинку [ADDRESS] протиправними; зобов`язати ТОВ «Львівгаз збут» розрахувати вартість спожитого газу за адресою: [ADDRESS] відповідно до встановлених норм споживання природного газу за період з червня 2018 року по серпень 2018 року, а не за показаннями загальнобудинкового лічильника газу, та повернути надлишково сплачену суму в розмірі 468 грн., яка була неправомірно нарахована. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що вона проживає з сім`єю в багатоповерховому будинку [ADDRESS] , отримує послуги з газопостачання. За спожитий газ оплату здійснює своєчасно та в повному обсязі. Станом на червень 2018 року вона отримала від ТОВ «Львівгаз збут» рахунок про вартість спожитого газу на суму 528,88 грн., а станом на 30.09.2018 - на суму 918,32 грн. Нею з`ясовано, що облік спожитого газу проводився за показаннями встановленого загальнобудинкового лічильника газу. За розрахунковий період червень-липень 2018 року нарахування за спожитий газ здійснено пропорційно до кількості зареєстрованих осіб в будинку на підставі Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМ України від 16.05.2002 № 620 із змінами відповідно до діючих цін на природний газ. До виявлення даної обставини нарахування були в рази менші, при цьому, об`єм спожитого газу не змінився. На її заяву-скаргу від 25.07.2018 начальник Стрийського відділення ПАТ «Львівгаз» Бриня Е.Я . повідомив, що згідно із Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 01.01.2018, споживач не може відмовитись від встановлення комерційного ВОГ з ініціативи та за кошти Оператора ГРМ. Аналогічну відповідь вона отримала на своє звернення від начальника управління клієнтського сервісу ПАТ «Львівгаз». Крім цього, відповідач підтвердив встановлення загальнобудинкового лічильника газу в [ADDRESS] та проінформував про можливість встановлення індивідуального лічильника тільки за власні кошти. За наслідками розгляду її звернення КП «Мрія» вказало, що встановлення вищезгаданого лічильника виконано без погодження з комунальним підприємством та співвласниками квартир, що суперечить чинному законодавству. Обліковуючи спожитий газ за показаннями встановленого, всупереч вимогам Закону, загальнобудинкового лічильника газу за розрахунковий період (червень-липень 2018 року), відповідач ТОВ «Львівгаз збут» неправомірно розрахував вартість спожитого газу в розмірі 692 грн., що призвело до переплати на суму 468 грн., оскільки розрахунок без показників лічильника відповідно до норм споживання становив 112 грн. щомісячно. Така позиція відповідачів щодо встановлення загальнобудинкового лічильника, відмова у встановленні індивідуального лічильника газу, проведення нарахування вартості спожитого газу на підставі незаконно встановленого лічильника порушує її конституційні права, в тому числі, права, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів». Лічильник загального користування не може забезпечити їй як споживачеві справедливого і прозорого обліку природного газу, неможливо об`єктивно оцінити об`єм спожитого газу кожним конкретним мешканцем квартири. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Кравець А.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просять суд їх задовольнити. Представник АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» адвокат Козич В.Л. у судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, просив відмовити у задоволенні позовних вимог до АТ «Львівгаз» в повному обсязі, оскільки на момент встановлення загальнобудинкового ВОГ за адресою позивача діяв Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», завданням якого було запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу. Відповідно до абз. 4 п.п. а п. 1 ч. 1 ст. 6 цього Закону суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі до 01 січня 2018 року. Таким чином, АТ «Львівгаз» до 01.01.2018 зобов`язане було забезпечити комерційний облік природного газу шляхом встановлення лічильника газу населенню, проте ні Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ні іншими нормативно-правовими актами не було передбачено, які саме прилади обліку слід встановити, індивідуальні чи загальнобудинкові. У випадку не встановлення до вказаного строку лічильників, розподіл природного газу заборонявся, а у разі невстановлення вузлів обліку природного газу та/або неприпинення розподілу ч. 2 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» надавала повноваження Національній комісії регулювання електроенергетики України застосувати до АТ «Львівгаз» штрафи. Крім цього, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» внесено зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу, які набрали чинності 20.01.2018, тобто після встановлення загальнобудинкового ВОГ (даний лічильник введено в експлуатацію 30.03.2017), згідно з якими суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, до 01.01.2021. Оскільки закон не має зворотної дії, а вимоги Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в попередній редакції АТ «Львівгаз» щодо встановлення загальнобудинкового ВОГ виконано в повному обсязі, тому підстав для встановлення індивідуального лічильника газу позивачці немає. Представник ТзОВ «Львівгаз збут» адвокат Мачічка О.О. в судове засідання не з`явилася, однак подала відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого покликається на те, що ТзОВ «Львівгаз збут» є постачальником природного газу зі спеціальними обов`язками на території м. Львів та Львівської області. Між ТзОВ «Львівгаз збут» та [PERSON] укладено типовий договір постачання природного газу, форма якого затверджена постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500 (далі - договір постачання). Відповідно до п. 1.3 договору постачання цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору є отримання позичальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за формою, встановленою у додатку 1 до цього договору, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що в споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній у встановленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до цього договору). Фактом приєднання [PERSON] до умов договору постачання є споживання природного газу, що здійснене позивачем та підтверджується довідкою про фінансовий стан абонента. ТзОВ «Львівгаз збут» внесено до переліку постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам до зміни постачальника природного газу. Відповідно до п. 4.4 договору постачання об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається: 1) за даними оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних оператора газотранспортної системи та доведені споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. Оператором ГРМ є ПАТ «Львівгаз». У разі встановлення загальнобудинкового лічильника газу обсяги спожитого мешканцями будинку природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються відповідно до п. 5 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2002 № 620. Враховуючи наведене, дії ТзОВ «Львівгаз збут» в частині нарахування плати за спожитий газ, виходячи із показників загальнобудинкового ВОГ за адресою позивача, є цілком правомірними, а тому просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТзОВ «Львівгаз збут» відмовити, оскільки такі є безпідставними і не підлягають до задоволення. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд дав оцінку зібраним доказам та вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є споживачем природного газу по [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] /а.с. 8, 38/. Як вбачається з відповіді від 23.08.2018, наданої начальником Стрийського відділення ПАТ «Львівгаз» на звернення [PERSON] від 25.07.2018, з метою недопущення зростання тарифів на розподіл природного газу НКРЕКП було прийнято рішення про проведення заходів щодо забезпечення споживачів обліком природного газу, зокрема, в частині запровадження масштабного встановлення будинкового обліку природного газу, що в середньому розрахунково потребує в 5 разів менше коштів. Згідно з інвентаризаційними програмами на 2016 рік, які затверджені НКРЕКП для газорозподільних підприємств по всій території України, передбачено встановлення будинкових лічильників газу. Відповідно до такої програми за адресою: [ADDRESS] , передбачено встановлення будинкового лічильника газу. Для визначення об`єму спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту споживача використовуються дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного ВОГ в Оператора ГРМ використовуються дані комерційного ВОГ споживача. Споживач не може відмовитись від встановлення комерційного ВОГ з ініціативи та за кошти Оператора ГРМ. В іншому випадку розподіл природного газу такому споживачу припиняється в порядку, визначеному Кодексом газорозподільних мереж. Враховуючи вищенаведене, за адресою: [ADDRESS] , для обліку спожитого газу встановлено будинковий газовий лічильник. Облік спожитого газу за вищевказаною адресою проводиться згідно з показниками будинкового газового лічильника на підставі Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 № 620 із змінами відповідно до діючих цін на природний газ, тобто загальний обсяг спожитого природного газу за розрахунковий період розподіляється пропорційно до кількості зареєстрованих осіб у будинку. Крім цього, у листі зазначено, що з вимогами п. 4 вищезазначеного Тимчасового положення у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий природний газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти /а.с. 10/. Згідно з відповіддю від 12.10.2018, наданою начальником управління клієнтського сервісу Регіональної газової компанії «Львівгаз» на звернення [PERSON] від 04.10.2018, особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Згідно з Інвестиційними програмами, які затверджені НКРЕКП для газорозподільних підприємств по всій території України, було передбачено встановлення будинкових лічильників газу, зокрема, такою програмою було передбачено встановлення будинкового лічильника газу за адресою: [ADDRESS] . Відтак «Львівгаз» виконав вимоги закону та встановив загальнобудинковий лічильник газу для обліку спожитого газу мешканцям вищевказаного будинку. Враховуючи вищенаведене, встановлення індивідуального лічильника газу в квартирі [ADDRESS] можливе за власні кошти. З червня по липень 2018 року за вищевказаною адресою облік газу проводився будинковим ВОГ на підставі Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 № 620 із змінами відповідно до діючих цін на природний газ. З серпня 2018 року по 12.10.2018 нарахування за спожитий газ проводиться згідно зі встановленими нормами споживання природного газу за користування плитою газовою та кількості зареєстрованих осіб /а.с. 12/. Відповідно до листа КП «Мрія» № М-36 від 15.10.2018 встановлення загальнобудинкового газового лічильника на будинку [ADDRESS] ПАТ «Львівгаз» виконав без погодження з КП «Мрія» та співвласниками квартир, що суперечить чинному законодавству. КП «Мрія» не володіє інформацією про порядок нарахування плати мешканцям вищевказаного будинку за спожитий газ /а.с. 11/. Взаємини між сторонами регулюються нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Як передбачено ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено ст. 21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до п.п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. У статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; норми споживання комунальних послуг (далі - норми споживання) - кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; створення та підтримання конкурентного середовища при виробленні та наданні житлово-комунальних послуг, забезпечення контролю у сфері діяльності природних монополій; забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування, досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво таких послуг; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо; дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг. Згідно з главою 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494 (далі Кодекс), оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» є Оператором ГРМ. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 01.10.2015, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 01.10.2015, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1 січня 2018 року. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є споживачем природного газу, а відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» є Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] приєдналася до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та сплачує рахунки за спожитий природний газ. Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме: розділом VІ «Порядок розрахунків» та розділом VІI «Права та обов`язки Сторін». Згідно з пунктами 7.1, 7.4 цього Типового договору АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» взяло на себе зобов`язання забезпечити можливість цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи в межах величини приєднаної потужності його об`єкта та передачу належних споживачу об`ємів (обсягів) природного газу з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини його тиску за умови дотримання споживачем вимог цього Договору; забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу споживачу за відповідний період, а споживач зобов`язується здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. У частині першій ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Відповідно ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на принципах регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей. Таким чином, відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачкою, та відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2018 року. Посилання представника відповідача АТ «Львівгаз» на те, що на момент встановлення загальнобудинкового ВОГ в будинку [ADDRESS] діяв Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», завданням якого було запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу, та відповідно до якого суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2018, суд вважає таким, що не звільняє його від обов`язку встановити індивідуальний лічильник позивачці. При цьому, суд виходить з того, що [PERSON] сумлінно виконувала обов`язок щодо сплати отриманих послуг, а ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 01.10.2015, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, зобов`язує відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1 січня 2018 року. Також суд бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності, та ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якою державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на принципах забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо. У судовому засіданні встановлено, що позивачка висловила волевиявлення на встановлення індивідуального лічильника газу, а тому це її волевиявлення не може бути порушеним. На переконання суду, задоволення волевиявлення позивачки буде відповідати зазначеній державній політиці в сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачки з отримання послуги по газопостачанню. Встановлення позивачці індивідуального лічильника буде забезпечувати оплату нею саме того об`єму газу, який нею спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства як справедливість, тому відмова відповідачів встановити індивідуальний лічильник позивачці суперечить вимогам законодавства, порушує її права. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у ч. 1 ст. 10 ЦПК України. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria»), заява N 1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява N 21722/11). У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява N 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява N 20372/11). Зі змісту ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 01.10.2015, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому, таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу. Оскільки позивачка сплачувала за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильника газу, у тому числі безпосередньо індивідуального, то відповідач АТ «Львівгаз» зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачкою, та відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 01.10.2015 зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, до 01 січня 2018 року, так як на час виникнення спірних правовідносин діяла саме ця норма Закону. Аналогічна правова позиція відображена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі за № 214/2435/17. Окрім того, суд звертає увагу, що відповідач АТ «Львівгаз» добровільно встановив позивачці індивідуальний лічильник газу за адресою її проживання по [ADDRESS] , що свідчить про визнання ним позову в цій частині. Таким чином, дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» по встановленню загальнобудинкового лічильника газу для обліку спожитого газу в будинку [ADDRESS] є протиправними. Крім цього, споживачам, у яких відсутній газовий лічильник, нарахування за використаний газ здійснюється відповідно до встановлених державою норм споживання природного газу. Норми споживання природного газу встановлюються Кабінетом міністрів. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що ТзОВ «Львівгаз збут» слід зобов`язати здійснити позивачці [PERSON] перерахунок вартості спожитого газу за адресою: [ADDRESS] за період відповідно до встановлених норм споживання природного газу, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» з 01.06.2018 по 01.08.2018. Враховуючи вищенаведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що в суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , а тому слід визнати дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» по встановленню загальнобудинкового лічильника газу для обліку спожитого газу в будинку [ADDRESS] протиправними та зобов`язати ТзОВ «Львівгаз збут» здійснити перерахунок позивачці вартості спожитого газу за вищевказаною адресою. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial