Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Просять суд визнати за ними право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 731 площею 12,23 га., яка розташована на території Захарівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, розподілити вказане спадкове майно наступним чином: передати у власність позивача [PERSON] 712/1223 часток вказаної земельної ділянки; передати у власність позивача [PERSON] 411/1223 часток вказаної земельної ділянки; передати у власність позивача [PERSON] 100/1223 часток вказаної земельної ділянки. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги, просять суд їх задовольнити та пояснили, що спору із сільрадою у них немає, відповідач їх прав, як спадкоємців, не порушує. Необхідність подання такого позову обумовлено виключно перерозподілом спадщини між спадкоємцями, у визначених ними частках. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Ухвалою судового засідання від 03.03.2015 р. у визнанні позову відповідачем було відмовлено. В судове засідання не з'явився представник ІІІ-ї особи, який належним чином про день, час та місце розгляду справи був повідомлений. В судовому засіданні були досліджені докази, копії документів: - свідоцтва про смерть спадкодавця, [PERSON], яка померла [INFO]; - заповіту, складеного [PERSON] щодо належної їй спірної земельної ділянки; - державного акту на право приватної власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 731 площею 12,23 га., яка розташована на території Захарівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області та належала померлій [PERSON]; - розрахунків оцінки земельних ділянок; - заяв про прийняття позивачами спадщини; - заяв про відмову інших спадкоємців від спадщини; - постанова державного нотаріуса від 12.01.2015 р. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні було встановлено, що позивачі є спадкоємцем після сперті спадкодавця, [PERSON], яка померла [INFO] в с. Захарівка. За життя спадкодавцем був складений заповіт, відповідно до якого остання заповіла спадкодавцям належну їй земельну ділянку у наступному об'ємі: [PERSON] - 5,12 га., [PERSON] - 4,11 га., [PERSON] - 1,0 га., [PERSON] 1,0 га., [PERSON] - 1,0 га., при тому, що межі вказаних земельних ділянок не визначені в натурі. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини шляхом подання відповідної заяви до органів нотаріату. Позивачі просять суд визнати за ними право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 731 площею 12,23 га., яка розташована на території Захарівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області. Просять суд розподілити вказане спадкове майно між ними наступним чином: передати у власність позивача [PERSON] 712/1223 часток вказаної земельної ділянки; передати у власність позивача [PERSON] 411/1223 часток вказаної земельної ділянки; передати у власність позивача [PERSON] 100/1223 часток вказаної земельної ділянки. Державним нотаріусом, згідно винесеної ним постанови від 12.01.2015 р. було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як складений заповіт є нікчемним, таким, що суперечить вимогам цивільного законодавства, тому що він не відповідає вимогам п. 2.1, гл. 3, розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в зв'язку з тим, що розпорядження заповідача складено незрозуміло, так як вказані у заповіті частки земельної ділянки, яка належали спадкодавцю за життя, не виділені в натурі та їх межі не були встановлені. У судовому засіданні не було встановлено фактів обмеження або не визнання відповідачем прав позивачів на спадкове майно. Як слідує із встановлених обставин, в наявності є спір про розподіл спадщини між спадкоємцями та визначення часток цієї спадщини, так як за згаданим заповітом цього неможливо зробити в зв'язку з тим, що заповіт було складено у порушення цивільного законодавства, ст. 4 ЦК України та п. 2.1, гл. 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до ч. 1, ст. 1257 ЦК України нікчемним є заповіт, який був складений з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення. Недотримання вимог щодо порядку посвідчення, складання заповіту у порушення вимог п. 2.1, гл. 3, розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України має своїм наслідком застосування ч. 4, ст. 1257 ЦК України щодо спадкування спадкоємцями за законом на загальних підставах, у разі визнання заповіту недійсним, проте таких позовних вимог заявлено не було. Відповідно до загальних правил, встановлених ст. ст. 215, 216 ЦК України щодо наслідків недійсних правочинів, недійсний заповіт, як різновид одностороннього правочину, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а тому, позивачі позбавлені права вимагати захисту своїх цивільних прав виходячи із складеного заповіту щодо розміру земельних ділянок, на які вони заявили своє право подавши позов з вимогами до органу місцевого самоврядування, при тому, що відповідачем права позивачів не порушувалися, а між позивачами по справі є спір про порядок перерозподілу спадщини між спадкоємцями, у визначених ними частках. Враховуючи викладене, у задоволенні позову повинно бути відмовлено, судові витрати по справі повинні бути покладені на позивача, який сплатив судовий збір під час звернення до суду із позовом.

Outcome: dismissed