Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилось спадкове майно земельна ділянка загальною площею 2,6791 га, а саме: земельна ділянка площею 1,5302 га (кадастровий номер 4622484900:04:000:0021) та земельна ділянка площею 1,1489га (кадастровий номер 4622484900:07:000:0022), цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області) відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №036617, виданого 14.12.2004р. Вказує, що саме вона у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України фактично прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років перед відкриттям спадщини та вважається спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом. Покликається на те, що через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу про право на зазначену земельну ділянку позбавлена можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт її (позивачки) проживання із [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`єю понад п`ять років, а також визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Тиндик Р.В. в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги. Позивачка [PERSON] пояснила, що проживала з [PERSON] однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] більше десяти років. Ствердила, що [PERSON] не мала дітей та була одинокою, а в останні роки життя така не могла ходити та була лежачою, а вона (позивачка) здійснювала за нею належний догляд, а також займалася похованням останньої. Представник відповідача Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій просить розглядати справу у їх відсутності та вказав, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . Представник третьої особи в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення №01-16/100; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13.04.2020р. №59997724, з якої слідує, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 13.04.2020р. №59997728, згідно якої спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , заповіт не складався. Просив розглядати дану справу у його (представника) відсутності. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторони позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 2) роз`яснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю та про визнання права власності на спадкове майно повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну ділянку загальною площею 2,6791 га, зокрема: земельну ділянку площею 1,5302 га (кадастровий номер 4622484900:04:000:0021) та земельну ділянку площею 1,1489га (кадастровий номер 4622484900:07:000:0022), цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області) відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №036617, виданого 14.12.2004р Спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном, в тому числі зазначеною вище земельною ділянкою, не розпорядилася. У зв`язку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] та відсутністю спадкоємців першої-третьої черг спадкування за законом спадщини, яка відкрилася внаслідок її смерті, право на спадкування такої в порядку ч.2 ст.1258 ЦК України отримали спадкоємці четвертої черги спадкування за законом, зокрема позивачка [PERSON] . Факт проживання [PERSON] із позивачкою [PERSON] однією сім`єю підтверджується: показаннями свідка [PERSON] , яка в судовому засіданні підтвердила ті обставини, що [PERSON] була одинокою та дала дозвіл позивачці [PERSON] побудувати будинок на території її ( [PERSON] ) господарства, а [PERSON] більше десяти років та до дня її ( [PERSON] ) смерті проживала разом з нею, здійснювала за нею догляд, займалась її похованням; аналогічними показаннями свідка [PERSON] ; довідкою, виданою виконавчим комітетом Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Шегинівська сільська рада Мостиського району) за №1097 від 03.12.2019р. Отже, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , а також матеріалами справи підтверджено, а тому суд вважає доведеним факт того, що спадкодавець [PERSON] дійсно спільно проживала із [PERSON] (позивачкою) більше п`яти (близько десяти) років по день її смерті до [INFO] за адресою: [ADDRESS] , вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. Встановлення зазначеного факту має юридичне значення, так як надає позивачці підстави для реалізації свого права на оформлення спадщини, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що [PERSON] , [INFO] , проживала однією сім`єю з [PERSON] більше п`яти років до дня її ( [PERSON] ) смерті - [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця [PERSON] позивачка [PERSON] як спадкоємець четвертої черги спадкування за законом вчинила дії, які свідчать про прийняття нею даної спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області 03.12.2019р. за №1097 [PERSON] , яка померла [INFO] , на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На час смерті разом з нею за вказаною адресою проживала позивачка [PERSON] . Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, позивачка [PERSON] не заявила про відмову від даної спадщини. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13.04.2020р. №59997724, - спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] , котра померла [INFO] , не заводилась. Тобто, в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, позивачка [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Спадкоємців попередніх черг спадкування за законом та інших можливих спадкоємців, які б претендували на спадщину [PERSON] та прийняли таку, крім позивачки [PERSON] , судом не встановлено. В той же час, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку позивачка [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] ; листом-повідомленням з Мостиської державної нотаріальної контори від 22.04.2020р. №01-16/100; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13.04.2020р. №59997724; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 13.04.2020р. №59997728; довідкою, виданою виконавчим комітетом Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області за №1097 від 03.12.2019р. про\~склад сім`ї\~спадкодавця [PERSON] \~на час\~смерті;копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №036617, виданого 14.12.2004р; копіями сторінок паспорта позивачки по справі; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Оскільки у зв`язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивачки на спірне майно (земельну ділянку) не може бути вирішено в позасудовому порядку (нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину), тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за нею (позивачкою) права на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] ; вона у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняла дану спадщину; інших спадкоємців, які б у встановлені законом строки вчинили дії щодо прийняття спадщини, судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить право на зазначену земельну ділянку; право на спірну земельну ділянку було посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим і зареєстрованим у встановленому законом порядку, однак оригінал такого втрачено, суд приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивачки, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , котра померла [INFO] .

Outcome: approved