Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.03.2011 року їм було надано в користування квартиру [ADDRESS], що підтверджується наказом № 28. Зазначають, що дана квартира була надана у зв'язку з роботою [PERSON] в системі житлово-комунального господарства Подільського району, який починаючи з 2008 року і по теперішній час працює двірником в житлово-експлуатаційній організації. Посилаються на те, що власного житла вони в м. Києві не мають і спірна квартира, яка є однокімнатною, жилою площею 15,7 кв.м. при загальній площі 28.4 кв.м., є єдиним їх житлом, яким вони користуються добросовісно, використовують для власного проживання, жодних заборгованостей по квартплаті або конфліктів із сусідами не мають. Звертають увагу суду на те, що на даний час Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією подаються позови про виселення людей з квартир, які їм надавались у зв'язку з роботою на підставі наказів КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» і таким чином відповідач не визнає права користування жилими приміщеннями, які займають люди на підставі таких наказів. На підставі вищевикладеного, а також посилаючись на положення ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 18 ЖК України, норми міжнародного законодавства, Лист Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право) від 26.05.2001 року звертаються з даним позовом до суду та просять визнати за ними право користування квартирою [ADDRESS]. Позивачі в судове засідання не з'явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду надійшла заява, відповідно до якої останній просить розглядати справу без участі представника Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства України. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності позивачів та представника відповідача, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, позивачі є подружжям, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER], виданим Виконавчим комітетом Сохачівської сільської ради Коропського району Чернігівської області (а.с. 15). Згідно наданої суду копії трудової книжки позивача [PERSON], [INFO], останній з 2008 року по теперішній час є працівником житлово-комунального господарства Подільського району м. Києва. 17.03.2011 року Наказом в.о. Генерального директора КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», О. Лилов, за № 28, працівнику КП «Центральний» [PERSON] було надано дозвіл на проживання та сплату комунальних послуг за квартиру [ADDRESS], з оплатою за фактичне проживання родиною з двох осіб. Проаналізувавши зміст правовідносин, які виникли між сторонами, суд приходить до висновку, що вони підпадають під регулювання норм ЖК України, зокрема ст.ст. 9, 51, 53, 58, 61, а також до них підлягають застосуванню норми прямої дії, якими є ст. 47 Конституції України. Так, стаття 9 ЖК України визначає, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 51 ЖК України, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Зі змісту статті 53 ЖК України вбачається, що жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення. За приписами статей 58, 61 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення… Судом встановлено, а відповідачем в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що незважаючи на вселення позивачів до спірної квартири, яке суд визнає законним, оскільки воно відбулося на підставі рішення організації в якій позивач - [PERSON] працює, відповідачем незважаючи на вимоги вищезазначених норм чинного житлового законодавства України, не було видано їм ордер на квартиру [ADDRESS], що в свою чергу позбавило їх можливості укласти відповідний договір найму жилого приміщення, відповідно до вимог ст. 61 ЖК України та набути де-юре право користування ним, за наявності такого права де-факто. Аналогічну правову позицію про набуття особою права на жиле приміщення з моменту його законного надання, також було висловлено Верховним Судом України в своєму листі від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)». Крім того, судом встановлено, а відповідачем не спростовано, спірна квартира є єдиним житлом позивачів, яким вони користуються добросовісно, використовуючи виключно для власного проживання, конфлікти із сусідами відсутні, так само як і відсутня заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг. Конституція України в статті 47 закріплює право кожної людини на житло. При цьому задекларовано, що держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадяни, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верхового суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, судовому розгляду підлягають спори пов'язані з договором найму житлового приміщення, і зокрема, про визнання і втрату права на жиле приміщення. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено законність вселення позивачів до спірного жилого приміщення і користування ним та належного виконання усіх обов'язків наймачів визначених нормами ЖК України, а також не видання їм ордеру відповідачем на вказане жиле приміщення, суд приходить до висновку, що обраний позивачами такий спосіб захисту свого порушеного права, як визнання права користування жилим приміщенням є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права, у зв'язку з чим може бути застосований судом. Також суд виходячи з роз'яснень наданих Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 13 своєї Постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в правах про захист права власності та інших речових прав» та виходячи із встановлених в судовому засіданні обставин, вважає доведеними посилання позивачів про належність відповідача в даній справі, а саме Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу який наділений правом видачі відповідних ордерів на жилі приміщення. За приписами статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивачів знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 51, 53, 58, 61 ЖК України, ст. 16 ЦК України, Постанови Пленуму Верхового суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, Листа Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право) від 26.05.2001 року,

Outcome: approved