Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом, в якому просили скасувати арешт, накладений на Ѕ частину належного [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] , накладеного постановою слідчого СУ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області Халимоновим О.М. від 24 березня 2009 року в кримінальній справі № 52081939 з метою забезпечення цивільного позовові і можливої конфіскації майна [PERSON] , реєстрація обтяження зареєстрована Другою криворізькою державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження об`єкта нерухомого майна № 8612747 від 03 квітня 2009 року. Мотивуючи свою заяву тим, що їх батьку [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS] . [INFO] їх батько помер, та спадкоємицями першої черги є вони і у відповідності до ст. 1270 ЦК України прийняли спадщину. Звернувшись 23 травня 2020 року до державного нотаріуса ДРУГОЇ КРИВОРІЗЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ із заявами про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, їм було відмовлено у вчинені такої нотаріальної дії, оскільки при перевірці було виявлено, що на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , який належав померлому [PERSON] накладений арешт. Арешт накладений на підставі постанови слідчого СУ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області Халимоновим О.М. 24 березня 2009 року на стадії досудового слідства по кримінальній справі № 52081939 у вчиненні [PERSON] кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України. з метою забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2009 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України та йому призначено покарання 5 років позбавлення волі, який скасовано судом апеляційної інстанції. Кримінальну справу № 1-430/11, 1/212/9/13 к відношенні [PERSON] за ч. 1 ст. 121 КК України направлено прокурору м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для проведення додаткового розслідування, яка в подальшому була закрита органом досудового слідства, але питання щодо зняття арешту майна вирішено не було. Оскільки арешт майна створює позивачам перешкоди в оформлені права власності, вони вимушені звернутися до суду за захистом свої прав. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами загального провадження з призначенням підготовчого засідання та залучено третіх осіб. Відповідач ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ\~НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ\~В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ\~ОБЛАСТІ правом відзиву не скористався. Будь яких пояснень на адресу суду від них не надходило. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2020 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач вважається повідомленим про день, час та місце судового засідання, їх представники до суду не з`явилися, правом подання відзиву не скористалися, будь яких клопотань на адресу суду від них не надходило. Представник третьої особи ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ПРОКУРАТУРИ Мельниченко І.В. в судовому засіданні не заперечувала щодо зняття арешту майна. Третя особа ДРУГА КРИВОРІЗЬКА ДЕРЖАВНА НОТАРІАЛЬНА КОНТОРА повідомлені належним чином про день час та місце судового розгляду, в матеріалах справи міститься письмова заява завідувача Другої криворізької державної нотаріальної контори О.В. Тимошиної про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори. Третя особа ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ ФІСКАЛЬНОЇ СЛУЖБИ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ вважається повідомленим належним чином про день час та місце судового засідання, будь яких клопотань від їх представників до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 15.11.2002 року, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Герасимовою Л.С., зареєстровано в реєстрі за № 5308 ( а.с. 11). Право власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] зареєстровано в КП «КРИВОРІЗЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» та записано в реєстрову книгу 102 60 за реєстровим № 25182 ( а.с. 11 зворотній аркуш). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 05 вересня 2019 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1294 (а.с. 10). Відповідно до інформаційної довідки на житловий будинок [ADDRESS] постановою слідчого Халимонова А.Н. у справі 52081939 від 24.03.2009 року накладено арешт ( а.с. 14). На підставі постанови ДЕРЖАВНОГО НОТАРІУСУ ДРУГОЇ КРИВОРІЗЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ Биканова В.І. відмовлено [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого [PERSON] , а саме на будинок [ADDRESS] , у зв`язку з арештом всього майна спадкодавця громадянина [PERSON] (а.с.9). З матеріалів спадкової справи, наданої ДРУГОЮ КРИВОРІЗЬКОЮ ДЕРЖАВНОЮ НОТАРІАЛЬНОЮ КОНТОРОЮ на виконання ухвали суду, вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , [INFO] , звернулися його доньки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 33-61). У відповідності до постанови ПОКРОВСЬКОГО ВІДДІЛЕННЯ ПОЛІЦІЇ КРИВОРІЗЬКОГО ВІДДІЛУ ПОЛІЦІЇ ГУНП В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ від 17.11.2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013040230000494 від 04.12.2013 року за фактом спричинення умисних тілесних ушкоджень [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 98-100). За правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Статтею 41 Конституції України визначено: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Приписами ч. 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності\~до ч\~.1\~ст.\~321\~Цивільного кодексу\~України право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована\~статтею 391 цього Кодексу\~можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Арешт на майно померлого [PERSON] було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Зокрема, статтею 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, було передбачено, що арешт майна міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. В судовому засіданні сторонами не оспорювалась обставина, що кримінальна справа відносно [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України, в подальшому була закрита (а.с. 15). Згідно зі статтею 174 нині чинного КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає. Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Суд кримінальної юрисдикції компетентний розглядати цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (частина перша статті 28 КПК України 1960 року). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами\~КПК України\~1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі №727/2878/19 (провадження № 14-516цс19). Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може буті позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законної або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в ц право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні буті забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 4: Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту прав; власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивачів в оформленні спадкових прав після померлого батька, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном, яке належить їм на законних підставах на власний розсуд, а тому право позивачів підлягає судовому захисту у заявлений ними спосіб шляхом зняття арешту з майна померлого [PERSON] .

Outcome: approved