Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 28 жовтня 2015 року звернулись до Кодимського районного суду з позовом до Кодимської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування, про повернення відібраних у них малолітніх дітей. В судовому засіданні позивачі свій позов підтримали та пояснили, що є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які були відібрані у них рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 29 квітня 2015 року. В даний час обставини, які були підставою для відібрання у них дітей, вони усунули, зокрема змінили свою поведінку та ставлення до дітей на краще, зробили необхідний ремонт у помешканні, придбали для дітей меблі, заготовили у достатній кількості продукти харчування та паливо на зиму. У звязку з цим просили позов задовольнити та повернути їм зазначених дітей. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що обставини, які були підставою для відібрання у позивачів дітей, на даний час усунуті. Так, позивачі зробили у своєму помешканні необхідний ремонт, придбали для дітей меблі та одяг, заготували необхідні продукти харчування, дрова, тому є підстави для повернення їм дітей. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що тривалий час здійснюють соціальний супровід сім»ї позивачів, які на даний час дійсно виправились, змінили свою поведінку на краще, створили дітям необхідні умови для проживання, бажають повернути дітей, останні з великим бажанням очікують на повернення до батьків. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд визнає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 29 квітня 2015 року вказані малолітні діти були відібрані у позивачів без їх позбавлення батьківських прав. Підставою відібрання дітей було відсутність необхідних умов проживання, відсутність продуктів харчування для дітей. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ забороняє будь-яке насильство над дітьми і зобовязує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту інтересів неповнолітньої дитини є її відібрання від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, згідно ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Відповідно до ч.3 вказаної статті, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. У статті 9 Конвенції про права дитини та в принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Судом на підставі пояснень позивачів, представників відповідача та свідків, актів обстеження матеріально-побутових умов проживання позивачів, інших наданих сторонами письмових доказів (зокрема характеристик позивачів), встановлено що обставини, які були підставою для відібрання у позивачів дітей, на даний час усунуті. Так, позивачі зробили у своєму помешканні необхідний для проживання ремонт, придбали для дітей меблі та одяг, заготували необхідні продукти харчування, дрова, змінили свою поведінку та ставлення до виховання дітей на краще, створили дітям необхідні умови для проживання, бажають повернути дітей, останні з бажають повернутись до батьків. У звязку з цим, у відповідності з вимогами ч.3 ст.170 СК України з врахуванням письмового висновку органу опіки та піклування №01-29/2186 від 02 грудня 2015 року про доцільність повернення позивачам дітей, вважає можливим позов задовольнити. При цьому, на орган опіки та піклування покладається обовязок здійснення контролю виконанням [PERSON] та [PERSON] батьківських обовязків по вихованню вказаних дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved