Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, який в подальшому був уточнений та доповнений, мотивуючи тим, що вони являються співвласниками незакінченого будівництвом житлового будинку розташованого в м. Буринь, по вулиці Кооперативна,28. Маючи намір приватизувати земельну ділянку під цим будинком вони звернулися до [PERSON] міської ради для надання дозволу на виготовлення технічної документації, рішенням якої від 24.03.2006 року №12 такий дозвіл був наданий, а в подальшому, 12.03.2008 року було видано і Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №410521. Однак в цьому документі було вказано прізвище тільки одного співвласника [PERSON]. На цю обставину вони відразу уваги не звернули, а коли вирішили розпорядитися своїми частками в будинку, нотаріус звернув їх увагу, що ця земельна ділянка повинна відчужуватися разом з будинком. Однак оскільки порушено право одного із співвласників, він не може вчинити відповідну нотаріальну дію. За таких обставин просили визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 24.03.2006 року №12 в частині передачі у власність [PERSON] цієї земельної ділянки, визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №410521 від 12.03.2008 року та визнати за ними право власності на ? частину, за кожною, на зазначену земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивачка [PERSON] підтримавши позов, просила справу розглянути без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в задоволенні позову не заперечувала, визнавши право обох позивачів на спірну земельну ділянку. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] вважав, що при виготовлені технічної документації на земельну ділянку, а в подальшому і державному акті на неї, було допущено технічну помилку, у звязку з чим в державному акті був записаний лише один із її співвласників. В задоволенні позову не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволенню позову. Судом встановлено, що позивачам [PERSON], з 16.01.1996 року, та [PERSON], з 26.10.1998 року, на праві спільної часткової власності, по ? частини кожній, належить незакінчений будівництвом житловий будинок, що розташований за адресою Сумська область, м. Буринь, вулиця Кооперативна,28, що підтверджується договором купівліпродажу, договором дарування та технічним паспортом на житловий будинок (а.с.11-17). Рішенням [PERSON] міської ради Сумської області від 24 березня 2006 року №12 громадянам м. Буринь, згідно додатку №1, надано в приватну власність земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства та для обслуговування житлових будинків і господарських споруд, в тому числі була безоплатно надана земельна ділянка, що розташована в м. Буринь, вул. Кооперативна,28, для обслуговування житлового будинку і господарських споруд [PERSON], яка діяла на той час, в тому числі і в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON] (а.с.19). 12 березня 2008 року [PERSON] міською радою, на підставі вищевказаного рішення, [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №410521, відповідно до якого остання стала власником земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва площею 0,0810 га, розташованої в м. Буринь по вул. Кооперативна,28, Буринського району Сумської області (а.с.18). Однак суд не може погодитись з таким рішенням органу місцевого самоврядування. Зокрема, підпунктом «ґ» пункту 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7\~«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2) передбачено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати,\~статті 30 ЗК\~до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня\~2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до\~статті 120 Земельного кодексу (2001 року)\~на підставі\~цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. За змістом\~ст. 120 Земельного кодексу України\~(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не\~\~визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на\~\~частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-253цс від 13 квітня 2016 року. Відповідно до ст. 377 ЦК України\~до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.\~ Стаття 89 ЗК України передбачає, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку (п. «в» ч.2). Пунктом 10 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Стаття 16 ЦК України встановлює способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких може бути визнання права та визнання незаконними рішення дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. В силу статей 391,392 ЦК України,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст. 393 цього Кодексу передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Таким чином, з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, суд приходить до висновку, що [PERSON] міська рада при прийнятті рішення щодо безоплатної передачі земельної ділянки на якій розташований незакінчений будівництвом житловий будинок, належний позивачам на праві спільної часткової власності, та в подальшому видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку лише на одного співвласника [PERSON], діяла всупереч закону чим порушила право іншого співвласника будинку [PERSON], у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved