Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

позивачі звернулися в суд із позовом, в якому просять зобов'язати відповідача демонтувати за власний рахунок самовільно збудований фундамент на [ADDRESS], відновити стан земельної ділянки, який існував до початку самовільного будівництва, заборонити відповідачу проводити будь-які подальші будівельні роботи на об'єкті самовільного будівництва за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивують тим, що відповідач без належного на те дозволу збудувала фундамент на території будинковолодіння [ADDRESS]. 15.10.2009р. інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю гр. [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за самовільно проведені роботи по будівництву фундаменту під погріб. 22.04.2010р. розпорядженням ЛРА ЛМР №168 «Про демонтаж самовільно влаштованого фундаменту на [ADDRESS]» було зобов'язано гр. [PERSON] та гр. [PERSON] демонтувати фундамент в місячний термін з дня отримання розпорядження за власні кошти. Однак на даний час розпорядження відповідачами в добровільному порядку не виконано. Враховуючи те, що відповідачем під час самочинного будівництва було захоплено частину земельної ділянки, яка належить позивачам на праві власності, чим порушила їхні права як суміжних землекористувачів, просять позов задовольнити. Позивачі в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася повторно, про слухання справи повідомлена належним чином через оголошення в пресі, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд вважає, що у відповідності до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Представник ЛРА ЛМР в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у зв'язку з розпорядженням ЛРА ЛМР. Оглянувши матеріали справи, матеріали цивільної справи №2/1312/1860/12 за позовом ЛРА ЛМР до [PERSON], [PERSON] про демонтаж самовільно збудованого фундаменту, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Як вбачається з довідки державної архітектурно-будівельної інспекції №7/13-06-6731 від 16.11.2009 року гр.[PERSON] на земельній ділянці, яка належить їй згідно Державного акта серії ЯД №494068 від 01.07.08р., самовільно розпочала будівельні роботи з будівництва фундаменту під господарську будівлю, чим порушила ст.29 Закону України «Про планування і забудову території», про що складено акт №120-л від 02.10.09 р. та протокол №70-л від 14.10.09р. (а.с. 6). Приписом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області №1/347-л від 14.10.2009р. [PERSON] запропоновано припинити будівельні роботи до отримання дозволу на виконання будівельних робіт та подати в інспекцію документи для отримання дозволу на виконання будівельних робіт з будівництва погребу (а.с.13). Постановою інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області №1/337-п від 15.10.09р. за вищевказане порушення [PERSON] притягнено до відповідальності за ст.97 КпАП України (а.с.11-12). Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з копії кварталу земельної ділянки (а.с.15), земельна ділянка, на якій відповідачем здійснено будівництво фундаменту, межує із земельною ділянкою, що перебуває у користуванні [PERSON] В позовній заяві позивачами зазначено, що відповідачем під час будівництва фундаменту під погріб було захоплено частину земельної ділянки, яка належить позивачам на праві власності, чим порушила їхні права як суміжних землекористувачів. Про порушення прав позивачів здійсненим [PERSON] будівництвом фундаменту свідчить також технічний висновок експерта-будівельника [PERSON], виконаний за договором №16-11 від 18.05.2011р., що міститься в матеріалах оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №2/1312/1860/12 за позовом ЛРА ЛМР до [PERSON], [PERSON] про демонтаж самовільно збудованого фундаменту (а.с.89-98), відповідно до якого зведений за адресою [ADDRESS] фундамент порушує права, встановлені Земельним кодексом України, власника ділянки, що знаходиться на [ADDRESS], адже зовнішня грань зведеного фундаменту знаходиться за межею власника ділянки на [ADDRESS] і заходить за межу власника ділянки на [ADDRESS] більше як на 15 см. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимогам вищевказаних норм відповідач в судове засідання за викликом суду не з'явилася, заперечення на позов не подала. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що здійснене відповідачем будівництво фундаменту на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], порушує права позивачів на користування своєю земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], що межує з вищевказаною, а тому в цій частині позов слід задовольнити та зобов'язати відповідача демонтувати за власний рахунок самовільно збудований фундамент на [ADDRESS], відновити стан земельної ділянки, який існував до початку самовільного будівництва. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи те, що позивачами не вказано та не підтверджено жодними доказами, які саме будівельні роботи на об'єкті самовільного будівництва за адресою: [ADDRESS] в подальшому можуть проводитися відповідачем, у який спосіб такі роботи порушать права позивачів та чи такі роботи взагалі проводитимуться відповідачем, суд приходить до висновку, що позовна вимога про заборону відповідачу проводити будь-які подальші будівельні роботи на об'єкті самовільного будівництва за адресою: [ADDRESS] є безпідставною, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. При цьому, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути понесені останнім та документально підтверджені (а.с.1) судові витрати по справі, що становлять 114,70 грн. - судового збору.

Outcome: partial