Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON], третьої особи: [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], а саме: будівля (зерносховище) літ. «У-1» загальна площа 604,4 кв.м., будівля (майстерні) літ. «Л-1» загальна площа 323,9 кв.м., будівля (зерносховище) літ. «Г-2» загальна площа 1150,3 кв.м., будівля (навіс) літ. «М-1» загальна площа 128,7 кв.м., будівля (навіс) літ. «Ж-1» загальна площа 187,6 кв.м., будівля (гаражі) літ. «К-1» загальна площа 100,2 кв.м., будівля (навіс) літ. «З-1» загальна площа 730,6 кв.м., будівля (вага) літ. «Н-1» загальна площа 35,0 кв.м., будівля (свинарник) літ. «Т-1» загальна площа 563,0 кв.м., будівля (телятник) літ. «С-1» загальна площа 600,7 кв.м., будівля (сіносховище) літ. «П-1» загальна площа 563,0 кв.м., будівля (корівник) літ. «В-1» загальна площа 1663,6 кв.м., будівля (молокоблок) літ. «Д-1» загальна площа 293,6 кв.м., будівля (корівник) літ. «Е-1» загальна площа 1402,6 кв.м., будівля (телятник) літ. «О-1» загальна площа 1471,7 кв.м., будівля (контора) літ. «Р-1» загальна площа 159,8 кв.м., силосна яма №1, силосна яма №2, силосна яма №3. Позов обґрунтовують тим, що 9 червня 2017 року [PERSON], перевіряючи зареєстровані за ним права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, встановив, що 22 грудня 2016 року на всі згадані вище об'єкти нерухомості, що розташовані за адресою: [ADDRESS], набув права власності [PERSON]. Підставою внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є ухвала №756/4725/16-ц Оболонського районного суду м.Київ від 21 вересня 2016 року. Вказані реєстраційні дії вчинив державний реєстратор комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг» [PERSON] (індексний номер рішення 33122133). Позивачі вказують, що особа [PERSON] їм взагалі не відома, жодних боргів та стосунків з даною особою позивачі не мали, будь-які правовідносини та судові спори між ними були відсутні. Як наслідок, мирової угоди із [PERSON] вони не укладали та на затвердження до Оболонського районного суду м. Києва не подавали. 26 грудня 2016 року вказане нерухоме майно перейшло на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. до мешканки м. Київ Кунгурцевої Вікторії Григоріївни. Оскільки нерухоме майно, що розташоване за адресою [ADDRESS] вибуло з володіння власників поза їхньою волею, а саме: шляхом внесення змін до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі підробленого рішення суду, то позивачі вважають, що відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України таке майно підлягає витребуванню від [PERSON] на користь Позивачів. Представник позивачів - адвокат [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав заяву з проханням справу слухати без їх участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] подав заперечення проти позову, у яких зазначив, що 26 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір-купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] передав, а відповідно [PERSON] набула у власність об'єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна вчинено із дотриманням всіх передбачених вимог норм чинного законодавства, та як наслідок законно, правомірно та без будь-яких порушень встановленої процедури здійснено реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] Представник відповідача вважає, що відповідач зі своєї сторони вжила всіх можливих заходів з метою встановлення наявності чи відсутності арештів, іпотек чи інших заборон та обтяжень щодо відчужуваного майна, судових спорів щодо нього, а також встановлення правомочностей продавця; і вона не знала і не могла знати та навіть не допускала того факту, що у [PERSON] відсутні права на відчуження вказаного нерухомого майна та при укладенні такого договору не усвідомлювала, не бажала та не припускала можливості настання для позивачів у подальшому будь-яких негативних та несприятливих наслідків у зв'язку із придбанням зазначеного об'єкта нерухомого майна. Просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] судові засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про відкладення не подав, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 05 липня 2017 року накладено арешт на нерухоме майно, що розташоване за адресою:[ADDRESS], загальною площею 9978,7 кв.м., який зареєстрований за [PERSON], що проживає в [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 3268823346206). Копія ухвали була скерована для виконання Буському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області. Ухвалою судового засідання Буського районного суду Львівської області від 30 серпня 2017 року було заборонено Головному управлінню Держгеокадастру у Львівській області та будь-яким іншим органам та особам вчиняти будь-які дії, пов'язані із готуванням документації на оформлення права власності (користування, оренди тощо) земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], тип власності: державна власність, цільове призначення: підприємства іншої промисловості, площа:10,8116 га. Копію ухвали для виконання скеровано Буському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області. В судове засідання 16.02.2018 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не з'явився, подавши клопотання про відкладення судового засідання, у зв'язку із неможливістю прибути до суду. Оскільки клопотання про відкладення судового засідання, подане представником відповідача [PERSON] - [PERSON] не підтверджене жодними доказами щодо поважності причин неявки особи, суд визнав неявку представника відповідача такою, що відбулась повторно без поважних причин, в тому числі враховуючи неявку в судове засідання на 31.01.2018 року. Враховуючи неявку відповідачів та третьої особи, беручи до увагу заяву представника позивачів від 16.02.2018 року про розгляд справи за його відсутності, на підставі положень ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 24 грудня 2014 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Галиною Іванівною було зареєстровано право власності на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу частини будівель, серія та номер: 2238, від 02.12.2014 р. за [PERSON] та [PERSON], що розташоване за адресою: [ADDRESS], а саме на наступні об'єкти: будівля (зерносховище) літ. «У-1» загальна площа 604,4 кв.м., будівля (майстерні) літ. «Л-1» загальна площа 323,9 кв.м., будівля (зерносховище) літ. «Г-2» загальна площа1150,3 кв.м., будівля (навіс) літ. «М-1» загальна площа 128,7 кв.м., будівля (навіс) літ. «Ж-1» загальна площа 187,6 кв.м., будівля (гаражі) літ. «К-1» загальна площа 100,2 кв.м., будівля (навіс) літ. «З-1» загальна площа 730,6 кв.м., будівля (вага) літ. «Н-1» загальна площа 35,0 кв.м., будівля (свинарник) літ. «Т-1» загальна площа 563,0 кв.м., будівля (телятник) літ. «С-1» загальна площа 600,7 кв.м., будівля (сіносховище) літ. «П-1» загальна площа 563,0 кв.м., будівля (корівник) літ. «В-1» загальна площа 1663,6 кв.м., будівля (молокоблок) літ. «Д-1» загальна площа 293,6 кв.м., будівля (корівник) літ. «Е-1» загальна площа 1402,6 кв.м., будівля (телятник) літ. «О-1» загальна площа 1471,7 кв.м., будівля (контора) літ. «Р-1» загальна площа 159,8 кв.м., силосна яма №1, силосна яма №2, силосна яма №3. Право власності [PERSON] та [PERSON] на вказане майно підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексними номерами 31555910 та 31553252 від 24.12.2014. 22 грудня 2016 року на всі згадані вище об'єкти нерухомості, що розташовані за адресою: [ADDRESS], набув права власності [PERSON]. Підставою внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є ухвала №756/4725/16-ц Оболонського районного суду м. Київ від 21 вересня 2016 року, яка міститься у матеріалах справи. Цією ухвалою визнано мирову угоду, укладену між позивачем [PERSON] з однієї сторони та відповідачем [PERSON] та [PERSON] з другої сторони, за якою визнано за [PERSON], право власності на обєкт нерухомого майна, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 26 грудня 2016 року вказане нерухоме майно перейшло на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. до мешканки м. Київ Кунгурцевої Вікторії Григоріївни. Вказані відомості містяться в інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії яких наявні в матеріалах справи. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.319,321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно з п.22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). У зв'язку з цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України у постановах від 11.12.2012 року у справі № 65гс12 та від 29.04.2015 року у справі № 3-63гс15. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, суд вважає, що спірне нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] вибуло з володіння співвласників цього майна [PERSON] та [PERSON], поза їхньою волею. Це підтверджують наступні докази. Право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS], перейшло до [PERSON] на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва. Однак, матеріалами судової справи спростовується існування ухвали, зокрема, у повідомленні Оболонського районного суду м.Києва від 15.06.2017 р. №03/105/2017 Д-10 зазначено, що згідно з даними автоматизованої системи документообігу суду у 2016 році в провадженні суду не перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання мирової угоди про право власності. За зазначеним номером ухвали 2/756/2144/16 зареєстрована інша цивільна справа, а за № 756/4725/16 зареєстровано матеріали адміністративного правопорушення. Крім цього, суддю [PERSON]. обрано до колегії з розгляду кримінальних справ та з 14.02.2016 року він не розглядає справи, оскільки в нього закінчився п'ятирічний термін повноважень судді. Крім цього, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2017 року залишено в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі № 813/2357/17, які долучені до матеріалів справи, за позовом [PERSON] та [PERSON] до державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг» [PERSON], приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Дарини Геннадіївни, треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, - визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг» [PERSON] про державну реєстрацію на [PERSON] права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS], за індексним номером 33122133 від 23.12.2016 (номер запису про право власності 18243487) та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Дарини Геннадіївни про державну реєстрацію на [PERSON] права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] за індексним номером 33163728 від 26.12.2016 (номер запису про право власності 18286905). У постанові Львівського апеляційного адміністративного суду зазначено, що листом Оболонського районного суду м. Києва від 14.12.2017 р. №03/1290/17 Д-10 за підписом голови суду [PERSON] повідомлено, що відповідно до Журналу реєстрації вихідної кореспонденції суду, судом не направлявся лист за вихідним №714-16 від 22.12.2016 р. адресований Державному реєстратору КП «Центр реєстраційних послуг» [PERSON] За відсутності судового рішення у державного реєстратора КП «Центр реєстраційних послуг» [PERSON] не було правових підстав для прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на ім'я [PERSON] нерухомого майна за індексним номером 33122133 від 23.12.2016 та внесення відповідного запису про право власності 18243487, тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. про державну реєстрацію на ім'я [PERSON] права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], прийняте за індексним номером 33163728 від 26.12.2016 та вчинення відповідного запису про право власності 18286905, є похідним від рішення державного реєстратора КП «Центр реєстраційних послуг» [PERSON] Ураховуючи висновок суду про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора КП «Центр реєстраційних послуг» [PERSON], підлягає скасуванню і відповідне рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2017 року у справі № 813/2357/17, яка залишена в силі постановою Львівського апеляційного адміністративного суду встановлено протиправність рішення державного реєстратора [PERSON] про державну реєстрацію права власності, яка проведена на підставі фактично неіснуючого рішення Оболонського районного суду м.Києва. Отже, майно вибуло поза волею власників: [PERSON] та [PERSON] на підставі неправомірно здійсненого запису про перехід права власності на підставі підробленого судового рішення, що підтверджується матеріалами справи. Відтак, посилання представника відповідача про те, що відповідач є добросовісним набувачем, навіть за умови доведеності цього не перешкоджає витребуванню майна з незаконного володіння. Відповідно до ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Також судом встановлено, що нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS], раніше належало на праві власності ТзОВ «Галич-Агро» (код ЄДРПОУ 34107388) (дата прийняття рішення про державну реєстрацію 10.01.2007) та 14.05.2008 р. було обтяжене іпотекою, як забезпеченням основного зобов'язання у розмірі 1000000,00 грн, на користь ВАТ «Мегабанк». ТзОВ «Галич-Агро» засноване [PERSON] та [PERSON]. 31.03.2014 року вказане майно перейшло у спільну часткову власність до ПП «ЕЛІТОН-2011» та ТзОВ «Торнадо-М» у зв'язку з реалізацією майна на прилюдних торгах. На підставі договорів купівлі-продажу частини будівель від 02.12.2014 р., які наявні у матеріалах справи, [PERSON] та [PERSON] набули по ? частки нерухомого майна. 22.12.2016 р. майно перейшло до [PERSON] на підставі неіснуючого судового рішення, а через 4 дні вказане майно знову перейшло у власність до [PERSON], яка як зазначалось вище є засновником ТзОВ «Галич-Агро», яке було колись власником майна. Суд не приймає до уваги посилання представника віддповідача про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем майна, а тому таке не може бути від неї витребуване, оскільки відповідно до п.3 ч.1ст.388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Така ж позиція зазначена у п.25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 відповідно до якої до вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Факт вибуття нерухомого майна з володіння власників не з їхньої волі встановлено на підставі матеріалів справи. Верховний суд України у постанові 6-107 цс 12 від 07 листопада 2012 року зазначає, що оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Оскільки нерухоме майно, що розташоване за адресою [ADDRESS] вибуло з володіння власників поза їхньою волею, а саме: шляхом внесення змін до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі підробленого рішення суду, то відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України таке майно підлягає витребуванню від [PERSON] на користь позивачів. Таким чином, з'ясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачами вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам та поясненням сторін у їх сукупності, суд приходить до переконання про обґрунтованість та підставність позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved