Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання відповідачів такими, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначили, що вони є власниками квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі з 2011 року проживала колишня дружина [PERSON] - [PERSON] разом зі своїми дітьми - [PERSON] , що є її сином від першого шлюбу, та спільним з позивачем сином - [PERSON] . [PERSON] хоча і зареєстрований у даній квартирі, з дитинства після розлучення батьків проживав з позивачами за іншою адресою. Крім того, за невідомих власникам обставин у їх квартирі було також зареєстровано онуку [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , що є неповнолітньою. При цьому, варто зазначити, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, [PERSON] має власне житло за адресою: [ADDRESS] . Однак, фактично, старший син колишньої дружини [PERSON] - [PERSON] та його дочка ніколи не проживали у даній квартирі, а колишня дружина, разом з молодшим сином, не проживають у даній квартирі з 2019-2020 року. Старший син - [PERSON] взагалі не проживав у вказаній квартирі та на даний час проживає окремо. Через те, що у даній квартирі ніхто не проживає та не сплачує комунальні послуги, наявний борг по комунальним платежам. У зв`язку з тим, що відповідачі більше ніж один рік не проживають у даній квартирі, не сплачують за надані комунальні послуги кошти, вони як власники майна не можуть реалізувати свої права. Згідно ухвали суду від 04.03.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. 16.04.2021 року до суду від Служби у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної ради в м. Полтаві ради надійшли пояснення у даній справі, в яких просили ухвалити судове рішення, яке буде відповідати якнайкращому забезпеченню інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] . При цьому зазначали, що для встановлення захисту права дитини на користування житлом необхідно встановити факт не проживання дитини у житлі та дату початку не проживання у спірному житлі; факт поважності чи не поважності не проживання у спірному житлі; встановити факт проживання дитини з одним з батьків, а також наявність або відсутність добровільної угоди між батьками про місце проживання дитини. Представник третьої особи подали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача та позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Пояснили, що позивачі проживають у будинку у с. Розсошенці. Після розлучення [PERSON] з [PERSON] остання з сином від першого шлюбу та з одним із спільних синів за вказаною адресою не проживають. Також за вказаною адресою не проживає [PERSON] , який проживає за іншою адресою та забезпечений житлом. Малолітня [PERSON] ніколи не проживала в оспорюваній квартирі. Відповідачі в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю суду не надавали, про причини неявки не інформували, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавали. За таких обставин судом відповідно до ст. ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши представника позивача, позивача, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до такого висновку. За статтями 3 та 4 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи та закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Даний факт підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 05.12.1994 року (а.с.11). Згідно довідки № 364 від 03.02.2021 року, виданої КП «ЖЕО №2», в квартирі за адресою: [ADDRESS] на даний час зареєстровані: власник [PERSON] , [INFO] ; співвласник [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Судом встановлено, що з 2019 року колишня дружина [PERSON] - [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] в оспорюваній квартирі не проживає, особистих речей не має. [PERSON] після розлучення батьків проживав з позивачами за іншою адресою. Крім того, онука [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , ніколи не проживала в оспорюваній квартирі. Даний факт також підтверджують свідки [PERSON] та [PERSON] . Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги суд враховує роз`яснення, викладені у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, за якими члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що відповідачі не проживають у спірній квартирі. З вище викладених правових норм вбачається, що для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт не проживання особи у приміщенні без поважних причин понад один рік. В той же час, в даному випадку, такі обставини належним чином доведені. Оскільки малолітня [PERSON] ніколи не проживала в оспорюваній квартирі, є донькою [PERSON] , який згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником житла за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-17), що визнання малолітньої втратившою право користування не буде порушувати її прав на житло, а також з огляду на те, що [PERSON] не є членом сім`ї власників квартири. За таких обставин, вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право на користуванням житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] підлягає задоволенню.

Outcome: approved