Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Посилаючись на те, що 01 жовтня 2015 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №1715. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю, у звязку з чим між ними постійно виникають сутички і непорозуміння. В результаті тривалих конфліктів між ними втрачено почуття поваги та любові один до одного, відсутнє почуття довіри. Вони неодноразово намагались налагодити сімейне життя, проте досягнення порозуміння є неможливим, а тому вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем суперечитиме її інтересам. За весь період від народження дитини та відповідно весь період шлюбу зокрема через постійні сутички і непорозуміння вони проживали частіше окремо, ніж разом. Час від часу відповідач переїзджав до них з сином, однак частіше він був відсутній і проживав окремо. Вже два роки вона з відповідачем остаточно проживають окремо. Також вказувала, що спільне проживання з відповідачем неможливе, так як його поведінка ставить під загрозу її життя та здоровя, і життя та здоровя дитини. Відповідач зловживає спиртними напоями. Їй неодноразово доводилось викликати працівників поліції у звязку з непристойною поведінкою відповідача. Його поведінка негативно впливає на дитину. Вважає, що збереження шлюбу між ними є неможливим та таким що суперечить її інтересам. Вони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] Спір щодо місця проживання дитини відсутній, оскільки відповідач не заперечував і не заперечує проти проживання сина з нею. На даний час син повністю знаходився на її утриманні. Оскільки відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини, тобто ухиляється від покладеного на нього у відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати свою дитину, тому вона звернулася в суд з даним позовом. Їй відомо, що аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків немає. Так, згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На сьогоднішній день згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць становить 1860 грн. (одну тисячу вісімсот шістдесят гривень 00 копійок), тому вважає, що відповідно мінімальний розмір аліментів, який має сплачувати відповідач складає 930 грн. (девятсот тридцять гривень 00 коп.). В судовому засіданні представник позивачка [PERSON] та в її інтересах представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі надавши аналогічні пояснення. Просили позов задовольнити з наведених в ньому підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що проти розірвання шлюбу не заперечує, однак щодо заявленого позивачкою розміру аліментів вважає завищеним, так як він взмозі сплачувати аліменти на утримання своєї дитини не більше 600 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 01 жовтня 2015 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №1715, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-МИ №112076 (а.с.5). Причиною розірвання шлюбу є непорозуміння, різні погляди на життя, несумісність характерів, що призвело до розпаду сімї. На примирення сторони не згідні, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в звязку з чим шлюб належить розірвати. Сторони являються батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11). На даний час дитина проживає з позивакою, про що підтвердили сторони в судовому засіданні. Спір щодо місця проживання дитини між сторонами відсутній. З наданих суду поясненнях відповідач вказав, що інших осіб на утриманні немає, стягнень з нього по виконавчим документам не проводяться, здоровий, його дохід є мінливим. Угоди між сторонами щодо утримання неповнолітньої дитини немає. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України в разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Частиною 1 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На сьогоднішній день згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць становить 1860 грн. (одну тисячу вісімсот шістдесят гривень 00 копійок). Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі на користь позивача на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 930 (девятсот тридцять) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням індексації, з дня предявлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. за позовними вимогами про стягнення аліментів, а позов задоволено, то суд вважає, що згідно вимог ст.141 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України, а щодо позовних вимог про розірвання шлюбу відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути в повернення витрат сплачений судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved