Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку, для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що 30 березня 2015 року помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно. Спадкодавець заповіту не залишив. Позивачі, є спадкоємцями першої черги за законом але своєчасно не звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини з поважних причин, а саме вони проживають в іншому місті в Білій Церкві. Після смерті батька їм ніхто не повідомив про даний факт. Про смерть батька дізналися випадково і після цього звернулися до нотаріальної контори але їм було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з пропуском строку звернення та підтверджуючих документів про родинні відносини. Після цього змушені були звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовільнити. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні проти позовних вимог щодо родинних відносин не заперечує та підтвердив, що дійсно позивачі є рідними дітьми його померлого брата. Що стосується встановлення додаткового строку для подачі заяви на прийняття спадщини, вважає, дані вимоги не підлягають до задоволення так, як позивачі мали можливість вчасно подати заяви до нотаріалньної контори. Представник [PERSON] просив відмовити в задоволені позовних вимог щодо встановлення додаткового строку і зазначив, що не знання про смерть батька не є підставою для встановлення такого та послався на судову практику. Відповідач [PERSON], проти позову не заперечувала хоча зазначила, що не є відповідачем по справі і заперечує проти стягнення з неї судових витрат, а також в своїх поясненнях зазначила, що позивачі є синами померлого [PERSON] з яким вона прожила 31 рік. При житті [PERSON], ніхто не цікавився його життям, здоровям. Вона не повідомляла позивачів про смерть їх батька так, як немала інформації про місце їх знаходження. Нотаріус надав до суду копію спадкової справи та просила справу слухати у її відсутність. Заслухавши учасників судового процесу, свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачі в своєму позові зазначили вимогу про встановлення факту родинних відносин, а саме, що [PERSON] є їх рідним батьком. Підтвердження вказаного факту було однією з підстав відмови нотаріуса у видачі свідцтва про право на спадщину. В судовому засіданні відповідачі в цій частині позову позовні вимоги визнали і не заперечували факту родинних відносин між позивачами та спадкодавцем. Згідно з п.4.ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд перевіривши письмові докази та взявши до уваги пояснення сторін вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимог позивачів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, судом встановлено, що 30 березня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області Серії І-ОК №382784 від 07.10.2016 року (а.с.13). Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке належало спадкодавцю. Спадкодавець заповіту не залишив. Як вбачається з спадкової справи №236/2015 до майна померлого [PERSON], який помер 30.03.2015 року, справу було відкрито за заявою [PERSON], яка на день смерті [PERSON], проживала з ним однією сімєю, що встановлено рішенням Фастівського міськрайонного суду від 03.12.2015 року (а.с.79-113). Також, було подано заяву 22.09.2015 року до приватного нотаріуса [PERSON], Фастівського міського нотаріального округу від [PERSON] - брата спадкодавця (а.с.92). Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивачі в передбачений ст.1270 ЦК України 6 - місячний строк не звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини. При зверненні позивачів до нотаріальної контори для прийняття спадкового майна [PERSON], державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Аналогічна норма міститься в п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. за N 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Правова позиція, висловлена Верховним судом України при розгляді справи № 6-1486цс15 передбачає, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З матеріалів справи та пояснень [PERSON] вбачається, що він звернувся до нотаріальної контори після спливу строку з дня відкриття спадщини, зазначивши поважністю причини пропуску строку для прийняття спадщини перебування за межами України, що є обєктивною підставою вказаного пропуску і це підтверджено належними доказами в томк числі і відмітками в паспорті про перетин кордону (а.с.62,63). Щодо вимог позивача [PERSON] про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, суд, важає ним не надано належного обгрунтування та доказів про поважність причин, які слугували перешкодою для подання заяви. Посилання, на те, що він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, не є правовою підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Наведені позивачем і нічем не підтверджені доводи на підтвердження поважності причин пропуску передбаченого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини у період з 30 березня 2015 року по 30 вересня 2015 року не підтверджують ту обставину, що позивач у продовж всього шестимісячного строку мав об'єктивні, непереборні, істотні труднощі для звернення до нотаріуса із заявою для прийняття спадщини, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Зокрема, Верховний суд України в вищезазначеній постанові від 4 листопада 2015 року по справі № 6-1486цс15 вказав, що причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших обєктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень частини першої статті 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial