Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , звернулись до суду з позовом до [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , третя особа - державний реєстратор - приватний нотаріус Фуфаєва Ольга Ольгердівна, місцезнаходження: [ADDRESS] , про розірвання договору довічного утримання, укладеного 15 лютого 2017 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 15 лютого 2017 року [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа та зареєстрованого в реєстрі за №86; зобов`язання органу речових прав на нерухоме майно-державного реєстратора приватного нотаріуса Фуфаєвої О.О. зняти з реєстрації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1173224251101 з [PERSON] ; поновлення права власності за [PERSON] та [PERSON] на 2/3 частки квартири [ADDRESS] ; поновлення права власності за [PERSON] на 1/3 частки квартири [ADDRESS] ; визнання за [PERSON] і [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 57,9 кв.м. у тому числі житловою площею 41,7 кв.м.; відповідно п.13 зазначеного договору зняття заборони на відчуження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.02.2017 року між [PERSON] , [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, було укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Фуфаєвою О.О. Відповідно до умов договору відповідачка зобов`язувалась довічно утримувати позивачів, забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядом, ліками, лікуванням, необхідною допомогою в тому числі матеріальною у розмірі 1000 грн., які зобов`язалася виплачувати щомісячно до 30-го числа. Відповідачка зобов`язалася прибирати та прати один раз на тиждень, поховати відчужувачів у разі їх смерті, поставити пам`ятник. Також відповідачка зобов`язалася зберігати в безкоштовному довічному користуванні позивачів квартиру [ADDRESS] . Позивачі у свою чергу прийняли на себе зобов`язання передати [PERSON] належну їм на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , що складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 57,9 кв.м. у тому числі житловою площею 41,7 кв.м. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) сторонами визначена у розмірі 3000 грн. на місяць з урахуванням інфляції та індексації. Проте, після оформлення договору відповідачка змінила своє ставлення до них та повністю ігнорує їхні домовленості, умови договору не виконує. Ніякої матеріальної допомоги і матеріального забезпечення, передбачених договором відповідачка не надавала. Оскільки [PERSON] порушила умови укладеного договору і не бажає його виконувати, в добровільному порядку відмовилася розірвати договір, вони звернулися до суду з вказаним позовом та просять його задовольнити. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 15.03.2019 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 15.04.2019 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Врони А.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він посилається на те, що [PERSON] сумлінно виконувала та продовжує виконувати всі обов`язки, які визначені договором довічного утримання, вона з турботою та уважністю ставиться до позивачів, задовольняє навіть ті потреби та вимоги, які не визначні договором. Жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] не виконує умови договору позивачами не надано, тому в задоволені позову просить відмовити у повному обсязі (а.с. 64 - 66). 19.06.2019 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає те, що мотиви викладені у відзиві є необґрунтованими, не законними та не можуть бути прийняті судом до уваги під час розгляду справи (а.с. 87 - 88). Ухвалою суду від 12.12.2019 року (протокольна) закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. У судовому засіданні відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували та просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи судом повідомлялася належним чином. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з дублікатом свідоцтва про право власності на житло від 15 травня 1995 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 09 лютого 1993 року за № [NUMBER], зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі під № 17пр стр. 54 реєстр 224, квартира [ADDRESS] належала на праві приватної спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Загальна площа квартири становить 57,9 кв.м. (а.с. 23). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.09.1995 р., виданим державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 1-6134, спадкоємцем [PERSON] є її донька [PERSON] . Спадщина становить 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 09.02.1993 року № [NUMBER], зареєстрованого в ОМБТІ в реєстровій книзі № 17пр на стр. 54 під № 224 (а.с. 22). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, а також щомісячну грошову допомогу малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом 1 групи, що потребує постійного стороннього догляду (а.с. 11, 12, 19). [PERSON] є інвалідом 1 групи та отримує пенсію по інвалідності (а.с. 10, 13, 15). 15 лютого 2017 року між [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), з одного боку, та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), з другого боку, було укладено договір довічного утримання, який було посвідчено Фуфаєвою Ольгою Ольгердівною, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №86. Відповідно до п. 1 Договору [PERSON] та [PERSON] передають у власність [PERSON] належну їм квартиру [ADDRESS] , що складається з двох житлових кімнат та підсобних приміщень загальною площею 57,9 кв.м. у тому числі житловою площею 41,7 кв.м. Відповідно до п. 4 Договору [PERSON] зобов`язується довічно повністю утримувати [PERSON] та [PERSON] , забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядом, ліками, лікуванням, необхідною допомогою в тому числі матеріальною у розмірі одна тисяча гривень, які зобов`язується виплачувати щомісячно до 30-го числа. А також зобов`язується прибирати та прати один раз на тиждень, поховати відчужувачів у разі їх смерті, поставити пам`ятник, а також зобов`язується зберігати в безкоштовному довічному користуванні [PERSON] та [PERSON] вищевказану квартиру. Згідно з пунктом 5 Договору вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) сторонами визначена у розмірі три тисячі двісті гривень в місяць з урахуванням інфляції та індексації (а.с. 6 - 7). Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження 15.02.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фуфаєвою О.О. було здійснено державну реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1173224251101 (а.с. 18б). На підтвердження позовних вимог позивачами надано суду чеки на придбання ними ліків, квитанції про сплату за квартиру та комунальні послуги, про сплату за телекомунікаційні послуги, а також чеки за покупку продуктів харчування, оплату за які здійснено [PERSON] (а.с. 24 - 36, 45 - 47, 98 - 103, 128 - 130). За клопотанням позивача були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сусідом позивачів, знає їх 50 років. Він сам купував для позивачів продукти та ліки, які просила купити [PERSON] . Чоловік [PERSON] носив продукти та він бачив, що [PERSON] брала гаманець для нібито оплати за принесені продукти. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що вона є приятелькою [PERSON] , знає її понад 30 років. Їй відомо, що [PERSON] ніхто не надавав допомогу. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що вона є подругою [PERSON] , знає її 70 років. Їй відомо, що ніякої допомоги позивачам з боку [PERSON] не надавалось. За клопотанням відповідача були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає на дачі в с.Адамовка та вона їздила з [PERSON] до м.Одеси і бачила, що [PERSON] возила продукти позивачам, це було три рази у 2018 році. Про те, чи передавала [PERSON] позивачам гроші, їй нічого не відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона вже 10 років купує молочні продукти у [PERSON] , яка торгує на ринку. Їй відомо, що [PERSON] багато уваги приділяла [PERSON] . Одного разу вона бачила, як [PERSON] на ринку взяла у [PERSON] продукти та не розрахувавшись за них пішла. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 4 ст. 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати». Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У відповідності до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Приписи частини першої статті 755 ЦК України не містять визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував умови договору в частині матеріального забезпечення позивачів (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги), яке сторонами визначено у розмірі три тисячі двісті гривень на місяць, не надавав позивачам матеріальну допомогу у розмірі одна тисяча гривень щомісячно. При цьому суд враховує, що поодинокі випадки забезпечення відповідачів продуктами харчування, про які під час допиту зазначили свідки [PERSON] та [PERSON] , не можуть вважатись належним виконанням позивачем п. 4 договору довічного утримання від 15 лютого 2017 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також відповідачем взагалі не надано належних та допустимих доказів щодо виконання своїх обов`язків за договором довічного утримання щодо прибирання та прання один раз на тиждень. Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, врахувавши усі обставини справи, взаємовідносини сторін договору, приходить до висновку про наявність підстав для розірвання вищевказаного договору довічного утримання. Згідно з ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Положеннями ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У зв`язку з тим, що договір довічного утримання підлягає розірванню, суд за приписами ст.ст. 392, 756 ЦК України поновлює позивачів в їх первісних правах та визнає за [PERSON] та [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 57,9 кв.м. у тому числі житловою площею 41,7 кв.м., за [PERSON] право власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 57,9 кв.м. у тому числі житловою площею 41,7 кв.м. Крім того, на думку суду, у разі розірвання договору довічного утримання слід скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 57,9 кв.м. у тому числі житловою площею 41,7 кв.м, на підставі ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Суд враховує, що зазначена правова позиція підтримана Верховним Судом під час розгляду справ №501/4939/15-ц (постанова від 18.10.2018 року), № 750/1606/17 (постанова від 25.02.2019 року).

Outcome: partial