Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], по якому просять визнати за [PERSON] право власності на 3/8 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO] року та визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS], право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. [PERSON] помер [INFO] року, проте позивачі не мають змогу оформити свої спадкові праві та отримати свідоцтво про право на спадщину, так як право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON], тобто на ? частину квартири, що входить до складу спадщини, на ім'я [PERSON] відсутній правовстановлюючий документ. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представники позивачів позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали, зазначили, що відповідач спірну квартиру придбала за власні кошти отримані нею від продажу належного їй на праві приватної власності житлового будинку [ADDRESS]. Отже, відповідно до норм п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, спірна квартира є її особистою приватною власністю. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її . Судом встановлено, 15 листопада 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції, актовий запис №935 /а.с 67/. 10 грудня 2003 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.12.2003 р. посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Кіровоградського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 6728 /а.с. 70/. За загальним правилом дії законів і інших нормативно-правових актів в часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто, не раніше 01.01.2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на вказану дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, які виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення закону було закріплено й у ст. 22 КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна норма передбачена і ст.28 КпШС України. Оскільки квартира була набута саме в період шлюбу, то вона є об'єктом спільної сумісної власності, а тому і частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим міським відділом по державній реєстрації смертей Головного управління юстиції у Кіровоградській області /а.с. 12/. Згідно довідки ОЖБК № 2047 від 27.09.2010 року вбачається, що [PERSON] проживав в [ADDRESS] по день смерті [INFO] року, разом з ним проживали та були зареєстровані його дружина - [PERSON] та дочка дружини. Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області, виданого 05 жовтня 2011 року, дружина померлого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» /а.с. 68/. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно свідоцтва про встановлення батьківства, виданого РАЦС м. Новоукраїнка 10 лютого 1972 року [PERSON] є матір'ю померлого /а.с. 10/. Відповідно посвідчення [NUMBER], вона є пенсіонером за віком, тому має право на обов'язкову частку у спадщині /а.с. 13/. Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом після померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] та мати померлого [PERSON]. Крім того, [PERSON] за життя розпорядився своїм майном, склавши заповіт, посвідчений 20 липня 2010 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області [PERSON], яким все майно, що буде належати йому на день смерті, і на що матиме за законом право, заповідав [PERSON] /а.с 11/. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] позивачі прийняли спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори, відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 24881689 від 30.09.2010 року, спадкова справа зареєстрована у реєстрі за № 50028933. Проте, постановою приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] від 12.10.2013 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року на ? частку квартири [ADDRESS], так як вказана квартира належала померлому на праві спільної сумісної власності, в майні, набутому його дружиною [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу (правовстановлюючий документ отриманий на ім'я дружини), тому необхідно визначити його частку в спільному майні подружжя та визнавати право власності на належну спадкоємцям частку спадщини в порядку спадкування у судовому порядку /а.с. 28/. Також, зазначено що відповідно до вимог п.216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Діючим законодавством не передбачена видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на ім'я померлого. Постановою приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] від 14.01.2014 року з тих самих підстав було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року на обов'язкову частку у спадковому майні /а.с. 39/. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 р. у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.60 ЦПК України). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимсь із подружжя. Отже обов'язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачці, яка її оспорює. Посилання відповідача, що квартира [ADDRESS] придбана за її власний кошт, суд оцінює критично, так як в судовому засіданні на підтвердження вказаних обставин не було надано жодних належних чи допустимих доказів. Покази свідка [PERSON], який купував у відповідача будинок, за кошти від продажу якого нібито куплена спірна квартира, не можуть бути доказом витрачення отриманих від продажу грошей саме на покупку спірної квартири. Тим більше, що в договорі сторони визначили предмет продажу в сумі 9800 грн., а не 3000 доларів, як стверджує відповідач та свідок (а.с. 69). Крім того, відповідно до п.9 Договору купівлі-продажу від 10.12.2003 року, зазначено що, якщо квартира придбана покупцем в період шлюбу, вона є спільною сумісною власністю подружжя і розпорядження нею можливе лише за згодою другого з подружжя. При цьому наполягаючи, що квартира придбана за її власний кошт відповідач не звернулася до суду з заявою або з зустрічною позовною заявою з вимогою в порядку п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, щодо визнання майна особистою приватною власністю, набутого нею за час шлюбу, але за кошти, які належать їй особисто. Таким чином, суд вважає, що спірна квартира, яку [PERSON] та [PERSON] придбали перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності та належить їм відповідно до засади рівності часток подружжя. Враховуючи вищезазначене, вимоги позивачів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до звіту про оцінку майна № 91, виконаного оцінювачем ПП «Агентство нерухомості «Ріелті», станом на 30.10.2013 року вартість ? частини двокімнатної квартири [ADDRESS] складає 98 562 грн., відповідно до вказаної вартості позивачами сплачено судовий збір /а.с. 6/. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved