Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі та рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 29.01.2015 року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що з часу ухвалення судом зазначеного рішення її (позивачки) майнове становище погіршилося, оскільки дитина підросла, а з віком потреби дитини зростають; зросли тарифи на оплату комунальних платежів; змінився розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а відповідач не приймає участі у вихованні та забезпеченні дитини. Крім того, відповідач з 01.08.2018р. став допускати заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 19.10.2020р. становила 7360,30 грн. З огляду на наведене, просила суд ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, встановлених рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 29.01.2015р. про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , - до 2318 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Крім того, позивачка [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 2256 грн. 28 коп. згідно розрахунку, наведеного нею у позовній заяві. Ухвалою судді Городоцького районного суду Львівської області від 23.12.2020р. відкрито провадження у даній цивільній справі. В подальшому, Городоцьким районним судом Львівської області дану цивільну справу передано за підсудністю на розгляд до Мостиського районного суду Львівської області. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 02.04.2021р. прийнято до розгляду дану справу, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з ч.4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені нею позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 29.01.2015р. про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , - до 2318 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. В частині позовної вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, така просила суд розрахувати та стягнути з відповідача [PERSON] таку пеню станом на 01.07.2021р. на підставі розрахунку заборгованості боржника [PERSON] по аліментах станом на 01.07.2021р., виконаного державним виконавцем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав ті обставини, що ним допущена заборгованість перед позивачкою по сплаті аліментів, а тому він визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів. В частині позовних вимог про збільшення розміру аліментів, такий зазначив, що дані вимоги визнає частково, зокрема ствердив, що спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини лише у розмірі 1200 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в сторін народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 29.01.2015 року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дитина сторін син [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю, позивачкою [PERSON] , яка несе витрати на його утримання. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, що стосуються обов`язку батька та матері утримувати дитину, які регулюються главою 15 Сімейного кодексу України (надалі - СК України). Як відомо із змісту ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З правового аналізу норм, передбачених ст.ст. 183, 184, 192 СК України вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст.192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Аналогічна правова позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. У відповідності до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З наведеного вбачається, що особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Звертаючись до суду із позовом про зміну розміру аліментів збільшення розміру таких, позивачка [PERSON] в позовній заяві як на підставу такої зміни відповідно до ст.ст.182, 183, 192 СК України, покликалась на погіршення майнового становища одержувача аліментів, збільшення витрат на утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Таким чином, при вирішенні даного спору в частині позовних вимог про збільшення розміру аліментів, суд виходить з наступних обставин, зокрема: що з моменту винесення судового рішення від 29.01.2015р. погіршилося матеріальне становище одержувача аліментів [PERSON] , так як зросли її витрати на утримання дитини, а відповідач [PERSON] з 01.08.2018р. став допускати виникнення заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, у зв`язку з інфляційними процесами в державі зросли ціни на харчові та промислові продукти, ліки тощо, а дитина підростає та потребують у зв`язку з цим значно більших витрат на своє утримання. Крім того, підвищився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Суд враховує те, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, а також те, що відповідач частково визнав такі позовні вимоги, висловивши свою згоду на збільшення розміру аліментів. Частиною другою статті 182 СК України, до якої внесено зміни Законом України № 2037-УІП «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» з 01.01.2021р. по 30.06.2021 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2395 грн., з 01.07.2021р. 2510 грн., а з 01.12.2021р. 2618 грн. Стягнення з особи аліментів на утримання дитини у розмірі меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Крім того, батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Суд вважає, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають сумнівів у суду. За таких умов, незначну за розміром протягом тривалого часу фактичну матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дитини не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст.82 ч.3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Виходячи з наведеного, враховуючи найкращі інтереси дитини, необхідність захисту права дитини на належне утримання, з урахуванням її віку та потреб,

Outcome: partial