Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в Хустський районний суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з травня 2009 року. Рішенням суду від 20.06.2019 року їх шлюб розірвано. У шлюбі у них народилося двоє дітей: сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач будь-якої допомоги на утримання дітей не надає, не цікавиться їх вихованням та розвитком. Вона змушена одна утримувати синів, що на мінімальну заробітну плату, яку вона отримує є неможливим. Виїхати на заробітки, де б могла заробити більше коштів, не має можливості, так як займається вихованням дітей. Відповідач є працездатним, працює за кордоном у Чехії і має значні заробітки. Інших утриманців, крім їх дітей, він не має, тому спроможний надавати дітям допомогу на утримання у вигляді аліментів. У позові вона просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину починаючи з дня подачі позову до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. До суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково, згідний сплачувати аліменти на кожну дитину у розмірі по 1500 гривень. Вважає заявлений позивачкою позов не в повній мірі обґрунтованим, а заявлений нею розмір аліментів завищеним та таким що не відповідає нормам чинного законодавства. Він офіційно не працевлаштований. Джерелом його доходу є сезонна робота, яка носить не постійний характер. Знайти роботу на Україні з офіційним працевлаштування він не може, тому час від часу виїжджає на заробітки за кордон. На сьогоднішній день у зв`язку із коронавірусною інфекцією виїзд за межі України наразі неможливий і тому він зараз знаходиться без джерел для існування і не може заробити такі гроші, щоб щомісячно сплачувати аліменти, вказані у позові. Враховуючи заяву позивачки про розгляд справи у її відсутності та відзив відповідача, в якому він виклав свої заперечення щодо позову, відповідно до ст.ст. 211, 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що сторони перебували у шлюбі з травня 2009 року та за рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2019 року, яке набрало законної сили, їх шлюб було розірвано (а.с. 3, 6). У шлюбі в них народилося двоє дітей: сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 4, 5). Відповідач участі у матеріальному забезпеченні дітей не приймає. Неповнолітні діти знаходяться на утриманні та вихованні біля матері. Враховуючи, що позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів саме у твердій грошовій сумі, суд вважає, що питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача, слід вирішувати за правилами ст. 184 СК України, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум: для дитини віком до 6 років з 01 січня складає 1779 грн.; для дитини віком від 6 до 18 років - 2218 гривень. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач ухиляється від матеріального утримання своїх дітей, враховуючи матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, не має інших утриманців, суд приходить висновку, що із [PERSON] слід стягувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання позову до суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial