Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом про визнання за ними права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги, мотивують тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] помер [PERSON] Зазначають, що згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 26.11.1990 року виданого на основі рішення Нестеровського райвиконкому будинковолодіння [ADDRESS] належало на праві колгоспного двору [PERSON] . Відповідно до виписки з погосподарської книги від 11.05.2018 року № 606 в [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року членами колгоспного двору були:, голова двору - [PERSON] , члени двору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім цього зазначають, що після смерті [PERSON] залишилось наступне спадкове майно: 1/5 частина житлового будинку [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] [PERSON] в Жовківській ДНК свідоцтво про право на спадщину на 1/5 частину будинковолодіння [ADDRESS] . Відповідно до рішення виконкому Зіболківської сільської ради від 16.01.2019 року № 4 житловому будинку [ADDRESS] було змінено адресу на № 8а. Вказують, що коли [PERSON] звернулась до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на 1/5 частину будинковолодіння, то нотаріус видала їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у [PERSON] відсутній правостановлюючий документ на 1/5 частину житлового будинку. Інших спадкоємців крім [PERSON] у [PERSON] не було, оскільки [PERSON] , [PERSON] подали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини після смерті [PERSON] .. Крім цього вказують, що станом на 30.06.1990 року відповідно до виписки з погосподарської книги Добросинської сільської ради у колгоспному дворі по [ADDRESS] значилися наступні члени господарства: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] змінили своє прізвище у зв`язку з одруженням. Просять задоволити позов. Позивачі в підготовче засідання не з`явились, однак подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять такі задоволити. Представник відповідача та третьої особи в підготовче засідання не з`явились, хоч про час та місце розгляду справи належно повідомлені, що стверджено повідомленням про вручення повістки, однак представником відповідача та третьої особи надіслано листи в яких вказали, що заперечень щодо позовних вимог позивача у них немає. Окрім цього у даних листах просили розгляд справи проводити у відсутності їх представників, а тому суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності. Оскільки сторони в підготовче засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація підготовчого засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 25.05.2018 р. вбачається, що [INFO] померла [PERSON] . Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 26.01.2018 р. стверджується, що [INFO] помер [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] залишилось наступне спадкове майно: 1/5 частина житлового будинку [ADDRESS] кожен. Коли [PERSON] звернулась до нотаріальної контори то нотаріус видала її постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у [PERSON] відсутнє належним чином зареєстроване право власності на 1/5 частину житлового будинку. Інших спадкоємців [PERSON] крім [PERSON] не було. Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що станом на 30.06.1990 року відповідно до довідки Зіболківської сільської ради у колгоспному дворі по [ADDRESS] значилися наступні члени господарства: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мають право на 1/5 частину згаданого вище будинку кожен. Окрім цього суд приходить до висновку, та враховуючи те, що [PERSON] проживала разом з своїм чоловіком до дати його смерті то є такою, що спадщину прийняла, тому на дату подання позову має право на 2/5 частини згаданого вище будинку. Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Таким чином всі вище перелічені особи, являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах. Відповідно п.6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних. З огляду на зазначене суд вважає, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мають право на 1/5 частину згаданого вище будинку кожен. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Незважаючи на внесення записів у по господарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таким умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] зверталась до реєстратора з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на частку в майні колгоспного двору, але їй було відмовлено. Відповідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296\\5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти дружина і батьки померлого. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно ст. 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом. Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивач проживала зі своїм родичами на час їх смерті, фактично прийняла у користування спадкове майно, яке було зареєстроване в погосподарській книзі, суд приходить до висновку що належним способом захисту порушеного права є визнання права власності на вказане у позові нерухоме майно. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .

Outcome: approved