Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, позовні вимоги обґрунтували тим, що 17.01.1995 року між позивачами та [PERSON] було укладено договір міни нерухомого майна, відповідно до умов якого позивачі набули у власність житловий будинок з літньою кухнею, санвузлом, котельнею (літ.Б), споруд (№1-3), огорожі (№5,6), туалет (літ.В), загальною площею 215,9 кв.м., житловою площею 80,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , а відповідач набув у власність квартиру загальною площею 71,47 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір між сторонами укладено у письмовій формі та зареєстровано на Херсонській товарній біржі «Альтер-Его» за №533. Позивачі виконали умови договору та передали відповідачу належну їм квартиру за адресою: [ADDRESS] та отримали від відповідача домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . При підписанні зазначеного договору між сторонами було досягнуто домовленість про державну реєстрацію цього договору у Херсонському міському бюро технічної інвентаризації. У зв`язку із змінами щодо порядку вчинення нотаріальних дій, дії відповідача щодо ухилення від нотаріального посвідчення договору щодо нерухомого майна, порушують права та майнові інтереси позивачів, тягнуть за собою негативні наслідки у вигляді неможливості використання вказаного об`єкту нерухомості та фактично свідчать про невизнання відповідачем права власності позивачів на житловий будинок з літньою кухнею, санвузлом, котельнею (літ.Б), споруд (№1-3), огорожі (№5,6), туалету (літ.В), загальною площею 215,9 кв.м., житловою площею 80,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним, позивачі просили визнати дійсним договір міни нерухомого майна, відповідно до умов якої позивачі набули у власність житловий будинок з літньою кухнею, санвузлом, котельнею (літ.Б), споруд (№1-3), огорожі (№5,6), туалету (літ.В), загальною площею 215,9 кв.м., житловою площею 80,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] набув у власність квартиру загальною площею 71,47 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за позивачами право спільної часткової власності в рівних частинах на нерухоме майно житловий будинок з літньою кухнею, санвузлом, котельнею (літ.Б), споруд (№1-3), огорожі (№5,6), туалету (літ.В), загальною площею 215,9 кв.м., житловою площею 80,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.02.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2019 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.02.2019 року прийнято до провадження вказану справу та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.01.2020 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Херсонську міську раду. 27.05.2020 року позивачі надали до суду уточнення до позовної заяви, згідно якого просили визнати дійсним договір міни нерухомого майна, відповідно до умов якої позивачі набули у власність житловий будинок з літньою кухнею, санвузлом, котельнею (літ.Б), споруд (№1-3), огорожі (№5,6), туалету (літ.В), загальною площею 215,9 кв.м., житловою площею 80,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] набув у власність кв. [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового з літньою кухнею, санвузлом, котельнею (літ.Б), споруд (№1-3), огорожі (№5,6), туалету (літ.В), загальною площею 215,9 кв.м., житловою площею 80,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; визнати [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового з літньою кухнею, санвузлом, котельнею (літ.Б), споруд (№1-3), огорожі (№5,6), туалету (літ.В), загальною площею 215,9 кв.м., житловою площею 80,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового з літньою кухнею, санвузлом, котельнею (літ.Б), споруд (№1-3), огорожі (№5,6), туалету (літ.В), загальною площею 215,9 кв.м., житловою площею 80,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу д о судового розгляду. Представник відповідача - Херсонської міської ради надав до суду пояснення, згідно яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Міська рада вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст.40 Закону України «Про нотаріат». Немає різниці, де фізичні або юридичні особи уклали угоду на біржі чи поза нею. Тому необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються. Для договорів купівлі-продажу, міни житлового будинку (ст.ст.227, 242 ЦК) у разі якщо хоча б однією із сторін є громадянин, установлено обов`язкову нотаріальну форму. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Крім того, Пленум ВСУ у своїй постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року №3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму ВСУ від 25.12.1992 року №13 та від 25.05.1998 року №15) роз`яснив, з яких підстав угода може бути визнана недійною судом. Відповідно до п.4 цієї постанови, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Таким чином, позов не підлягає задоволенню. Крім того, позивач не навів жодних доводів щодо того чому міська рада була залучена до участі у справі у якості співвідповідача, чим вона порушила права позивачів. Міська рада не була стороною у договірних відносинах, не може підтвердити реальність здійснення правочину. Крім того, державні реєстратори прав на нерухоме майно є самостійним суб`єктами владних відносин. Зважаючи на вказане позивачем не доведено, що Херсонська міська рада є належним відповідачем по справі. Представник позивачів в судовому засідання позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав, просив їх задовольнити. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача Херсонської міської ради в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених у письмових поясненнях. Зазначив, що ХМР є неналежним відповідачем за позовними вимогами. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, просив відмовити у задоволенні позову. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановлений законом порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку, шляхом направлення судових повісток та шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача до суду на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області у зв`язку з відсутністю зареєстрованого місця проживання (перебування). Відзиву проти позову від відповідача [PERSON] до суду не надходило. Представник третьої особи: Херсонської товарної біржі «Альтер-Его» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст.ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарної справи №16462 на будинок [ADDRESS] , матеріали інвентарної справи №7053 на квартиру [ADDRESS] , судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок № [NUMBER] від 12.12.1994 року, будинок [ADDRESS] на праві власності [PERSON] , на підставі рішення виконкому Суворовської районного ради народних депутатів №229 від 09.12.1994 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16.01.1995 року, виданого Фондом комунального майна [ADDRESS] , належала на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] , та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] 17.01.1995 року між позивачами та [PERSON] було укладено договір міни нерухомого майна, відповідно до умов якого позивачі набули у власність житловий будинок з літньою кухнею, санвузлом, котельнею (літ.Б), споруд (№1-3), огорожі (№5,6), туалет (літ.В), загальною площею 215,9 кв.м., житловою площею 80,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] набув у власність квартиру загальною площею 71,47 кв.м., житловою площею 46,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір між сторонами укладено у письмовій формі та зареєстровано на Херсонській товарній біржі «Альтер-Его» за №533. Позивачі виконали умови договору та передали відповідачу належну їм квартиру за адресою: [ADDRESS] та отримали від відповідача домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . При підписанні зазначеного договору між сторонами було досягнуто домовленість про державну реєстрацію вказаного договору у Херсонському міському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі №132 за №23316. Згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ №116884 від 21.04.2005 року, [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення договору купівлі-продажу Херсонської міської ради від 07.09.2004 року за №624, належить земельна ділянка площею 0,0513 га, яка розташована: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №187518133 від 05.11.2019 року. Рішенням про відому у державній реєстрації прав та їх обтяжень №49101955 від 10.10.2019 року відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, на житловий будинок, що розташований [ADDRESS] , за суб`єктом: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно домової книги будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно ст.241 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Згідно ст.242 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору міни нерухомого майна від 17.01.1995 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст.227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. Отримавши державну реєстрацію в Херсонському міському бюро технічної інвентаризації права власності на будинок [ADDRESS] за позивачами, держава цим самим визнала право власності позивачів на спірний будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі. Тому в цьому контексті не має підстав для визнання нікчемним договору міни від 17.01.1995 року, за яким позивачі набули у власність житловий будинок з літньою кухнею, санвузлом, котельнею (літ.Б), споруд (№1-3), огорожі (№5,6), туалет (літ.В), загальною площею 215,9 кв.м., житловою площею 80,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Водночас зазначений договір міни у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору міни та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору міни нерухомості від 17.01.1995 року, укладеного на Херсонській товарній біржі «Альтер-Его», дійсним. Таким чином, враховуючи, що право власності на спірний жилий будинок, перейшло до позивачів на підставі договору міни від 17.01.1195 року,укладеного на підставі ст.15 Закону України «Про товарну біржу», та зареєстрованого у Херсонськомц міському бюро технічної інвентаризації, на дату укладення угоди реєстрація права власності на підставі біржової угоди не суперечила чинному законодавству, при укладенні правочину міни спірного будинку сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджено письмовими доказами, якими є вищезазначена біржова угода, відбулося повне виконання договору та вищевказаний будинок переданий позивачам,з моменту укладення договору і по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину міни житлового будинку, а визнання права власності за договором міни будинку не призведе до порушення прав будь-яких інших осіб, відсутність нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку унеможливлює відчуження будинку, тому позовні вимоги позивачів до [PERSON] про визнання договору міни нерухомого майна дійсним та про визнання за позивачами право власності на спірний будинок обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина 1 статті 319 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Зі змісту ст.357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У частинах 1, 2 ст.369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Частинами 1, 2 ст.370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] учасниками спільної сумісної власності не визначено. Оскільки спірний будинок переданий у спільну часткову власність трьом співвласникам без визначення їх часток, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даному будинку становить 1/3, тому позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачами по 1/3 частині житлового будинку є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог до Херсонської міської ради, суд зазначає наступне. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені п.8 Постанови «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 року, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Позивач не навів жодних доводів щодо того чому міська рада була залучена до участі у справі у якості співвідповідача, чим вона порушила права позивачів. Міська рада не була стороною у договірних відносинах, не може підтвердити реальність здійснення правочину. Крім того, державні реєстратори прав на нерухоме майно є самостійним суб`єктами владних відносин. Зважаючи на вказане позивачами не доведено, що Херсонська міська рада є належним відповідачем по справі. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені заявлених позовних вимог до Херсонської міської ради.

Outcome: partial