Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом, в якому просять зобов'язати відповідача Львівську міську раду демонтувати люфт-клозет по [ADDRESS]. Свій позов мотивують тим, що рішенням виконкому Львівської міськради від 30.09.11р. № 880, оформлено право власності територіальної громади м. Львова на будівлю під літерою «Г», загальною площею 1,7 кв.м. по [ADDRESS] з метою подальшої передачі його в оренду або власність ТзОВ «Радар-03». Право комунальної власності на дану будівлю зареєстроване в БТІ 17.11.2011 року за № 32080349. Дана будівля є дворовим люфт-клозетом, який згідно припису Франківської СЕС № 2216/06 від 25.08.2010 року, підлягає демонтажу через неможливість забезпечення відповідності вимогам Державним санітарним нормам утримання територій населених місць, а користувачу люфт-клозету ТзОВ «Радар- 03», згідно постанови Франківської СЕС № 65/06 від 04.04.2011 року, тимчасово заборонено проводити діяльність в приміщенні №3 за адресою [ADDRESS]. За таких умов позиція Львівської міської ради, на приватизацію люфт-клозета, існування якого порушує всі існуючі санітарні норми, носить ознаки неправового характеру, завідомо спрямована на розпалювання конфлікту. Так, спірне приміщення є джерелом неприємного запаху, місцем масового розмноження мух та щурів, особливо у літній період, створює нам неможливі умови проживання. Відповідач добровільно виконати вимоги позивачів відмовляється, а відтак просять позов задовольнити та зобов'язати Львівську міську раду демонтувати люфт-клозет. Позивачі в судовому засіданні позов підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у позові, додатково пояснивши, що перебування люфт-клозету на [ADDRESS] є протиправним та порушує всі санітарні норми, а відтак підлягає демонтажу. У судовому засіданні представник відповідача позов заперечив та пояснив, що позовні вимоги є безпідставними, приписи санітарно-епідеміологічної служби виконані, право власності на спірне приміщення не скасовано, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи у судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що покликання позивачів на постанову Франківської СЕС від 04.04.2011 року в обгрунтування своїх вимог, не можна брати до уваги, оскільки така скасована постановою Франківського районного суду м. Львова від 01.08.2012 року. Крім того, всі санітарні норми щодо спірного об'єкту виконані, правовстановлюючі документи залишаються чинними, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити. Рішенням Львівської міської ради №880 від 30.09.2011 року «Про оформлення права комунальної власності на будівлю на [ADDRESS] вирішено оформити територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на будівлю під літерою «Г», загальною площею 1,7 кв.м. по [ADDRESS] згідно з технічним паспортом. Крім того, зобов'язано відділ приватизації державного житлового фонду Франківського району оформити та видати свідоцтво про право власності на згадану будівлю, Управління комунальної власності ДЕП зареєструвати свідоцтво про право власності в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». Так, ст.172 ЦК України передбачено, що територіальні громади набувають та здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Крім того, нормами ст. 327 ЦК України закріплено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління таким майном, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. У відповідності до ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню. Згідно вимог ст.144 Конституції України, ст. 73 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими до виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Так, позивачі в обгрунтування своїх вимог покликаються на те, що згідно припису Франківської СЕС № 2216/06 від 25.08.2010 року, зобов'язано ЛКП «Листопадове» оформити документи та забезпечити демонтаж біотуалету, що розташований на території будинковолодіння на [ADDRESS], а згідно постанови Франківської СЕС № 65/06 від 04.04.2011 року, тимчасово заборонено проводити діяльність в офісному приміщенні ТзОВ «Радар-03» за адресою [ADDRESS]. Однак, Постановою Франківського районного суду м. Львова від 01.08.2012 року задоволено адміністративний позов ТзОВ «Радар-03» та скасовано вищенаведену постанову Франківської СЕС № 65/06 від 04.04.2011 року про застосування адміністративно-запобіжних заходів за порушення санітарного законодавства. Ч.1 ст.376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил Так, умовою для прийняття рішення про демонтаж є те, що така будівля суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотно порушує будівельні норми і правила. Однак, доказів на підтвердження таких обставин позивачами не подано, які й не здобуті судом, так само й не підтверджено будівництво вказаного люфт-клозету самим відповідачем. Крім того, позивачами не надано жодних доказів (документів), що свідчили б про скасування права власності на спірне приміщення. Відповідно до вимог ст. 64 Конституції України, конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Зі змісту ст.10, ст.60 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, дослідивши докази у їх сукупності, взявши до уваги, що люфт-клозет (дворова вбиральня), право власності на яке зареєстровано у встановленому чинним законодавством порядку, а позивачі не навели жодної правової норми цивільного законодавства, як підставу для демонтажу спірного приміщення, а тому суд вважає, що підстав для задоволення позову відсутні. З наведених міркувань та

Outcome: dismissed