Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

позивачі в своїй позовній заяві просять суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: вул.\~просп.. Ватутіна, 7, кв. 7, м.Ватутіне, Черкаська область, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири вони є власниками квартири\~№7 [ADDRESS]. Попередня власниця квартири [PERSON], взяла на себе зобовязання зняти з реєстрації місця проживання осіб, які були зареєстровані в квартирі на момент її продажу, однак вказане зобовязання вона не виконала і на даний час у квартирі зареєстрований син [PERSON] - [PERSON] Відповідач у вказаній квартирі не проживає багато років, комунальні послуги не сплачує, жодних витрат по утриманню квартири не несе, належних йому речей у квартирі немає. Реєстрація відповідача у квартирі порушує їхнє право, як власників зокрема вони не мають можливості оформити субсидію на комунальні послуги у звязку з чим несуть додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Позивачі не можуть вирішити вказане питання в позасудовому порядку, а тому і змушені звернутися до суду з даним позовом. Від відшкодування понесених ними судових витрат відмовилися. Позивачі в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином (через офіційний веб-сайт Судової влади України), а тому суд вважає, що відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, при цьому виносить заочне рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд,\~дослідивши письмові\~докази справи,\~вважає за\~необхідне заявлений\~позов [PERSON]\~та [PERSON]\~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням,\~задовольнити повністю. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до\~ст.81\~ЦПК\~України\~кожна сторона\~зобовязана\~довести\~ті обставини,\~на\~які\~вона посилається\~як\~на\~підставу своїх\~вимог\~і\~заперечень,\~крім\~випадків,\~встановлених\~статтею\~82\~цього\~Кодексу. В судовому\~засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири №7 по просп..Ватутіна, 7 в м.\~Ватутіне Черкаської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 12 серпня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу (а.с.7-8), копією технічного паспорту (а.с.9-10). Право власності на нерухоме майно зареєстровано за №35998271102, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.14). Відповідно до копії будинкової книги (а.с.11-13), довідки про склад сімї (а.с.15), у вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], який є членом сімї колишнього власника. Як вбачається із акту депутата від 06.09.2018 року (а.с.16) відповідач за вказаною адресою фактично не проживає. Реєстрація відповідача у квартирі порушує право позивачів, як власників, зокрема, вони не мають можливості оформити субсидію на комунальні послуги у звязку з чим несуть додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь -які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із положеннями ст.16, 383, 386, 391 ЦК України, власник. квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, а також вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що відповідає змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно із ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі ... судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням... Крім того, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму ВС України №2 від 12.04.1985 р. суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Під час розгляду позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї. Так, власник житла має право вимагати визнання колишнього члена його сім'ї таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права користування цим приміщенням із зняттям останнього з реєстрації. А тому, враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Від відшкодування судових витрат позивачі відмовилися. На підставі ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved