Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування від 16.07.2010 року за яким відбулось передача [PERSON] квартири [ADDRESS] у власність [PERSON] В позові позивачі зазначили, що [PERSON], який помер [INFO] року, був їхнім батьком, важко хворою людиною, страждав на хворобу Паркінсона у важкій формі та мав інші хронічні захворювання, був лежачим хворим, не міг керувати своїми руками та коли потрібно було поставити підпис, то рукою батька керувала його дружина [PERSON] і таке не можна вважати добровільним даруванням, у зв'язку з чим померлий [PERSON] договір дарування не підписував. Крім того, сама [PERSON] пояснила, що вона домовилась доглядати за чоловіком, а він в свою чергу уклав договір дарування на її сина. Посилаючись на вимоги ст.ст. 202, 203, 215, 225 ч.1 ЦК України просили позов задовольнити. В подальшому позивачі уточнили сої вимоги та просили визнати недійсним договір з підстав, що [PERSON] був хворий на хворобу Паркінсона у важкій формі не міг керувати своїми руками та підпис на договорі даруванні від 16.07.2010 року не його, з посиланням на вимоги ч.4 ст.ст. 207, 203, 215 ЦК України. В судовому засіданні позивачі та їхній представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили викладені обставини, просили позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити, у зв'язку з безпідставністю та надуманістю заявлених вимог, заперечуючи проти задоволення позову, вказували, що договір дарування був укладений та зареєстрований у відповідності з вимогами ЦК України та власник майна скористався своїм правом розпорядження майном на власний розсуд, при цьому зазначили, що померлий [PERSON] ніколи не страждав на хворобу Паркінсона. Також зауважили, що позивачі вже зверталися до суду з позовом про визнання спірного договору дарування недійсним з підстав укладення договору проти справжньої волі дарувальника внаслідок застосування до нього фізичного та психічного тиску, під умовою та рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.08.2014 року в задоволенні позову відмовлено. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як встановлено судом, на підставі свідоцтва про право власності від 30.04.1994 року [PERSON] належала квартира [ADDRESS]. 16.07.2010 року [PERSON] подарував відповідачу [PERSON] квартиру [ADDRESS], відповідно до договору дарування квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округ Миколаївської області Власовою С.Я. Право власності за відповідачем за вказаний договором дарування був зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.07.2010 року. [INFO] року [PERSON] помер. Звертаючись з даним позовом позивачі посилались на недійсність договору дарування від 16.07.2010 року у зв'язку з тим, що [PERSON] був хворий на хворобу Паркінсона у важкій формі не міг керувати своїми руками та підпис на договорі даруванні не його. По справі почеркознавства експертиза не призначалась у зв'язку з відсутністю вільних зразків почерку померлого [PERSON] Відповідно до ст.ст. 717, 722 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1-3, 5 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зі змісту договору дарування квартири від 16 липня 2010 року вбачається, що сторони попередньо ознайомлені з вимогами чинного цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину). Дарувальник [PERSON] своїм підписом на договорі підтвердив, що відчужувана ним квартира є його особистою приватною власністю. Також дарувальник в договорі стверджував, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу та насильства, як фізичного, так і морального. У спірному договорі також зазначено, що договір складений при ясній пам'яті та повному розумінні сторонами його умов та термінології і не є приховуванням іншого правочину між дарувальником та обдаровуваним і відповідає їхнім дійсним намірам створити відповідні юридичні наслідки. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Так, в умовах договору дарування сторони підтвердили, що в момент укладення цього договору вони усвідомлювали значення своїх дій і могли керувати ними, ознайомлені з текстом цього договору, цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, судові рішення щодо визнання їх обмежено дієздатними або недієздатними не приймались, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їхні особисті підписи. Вказані обставини в судовому засіданні підтвердила приватний нотаріус Власова С.Я. допитана як свідок та показала, що нею як нотаріусом, відповідно до чинного законодавства України, при посвідченні спірного правочину було перевірено обсяг цивільної дієздатності дарувальника [PERSON], а також перевірила та витребувала документи для вчинення цього правочину. Після особистого прочитання договору дарування квартири дарувальник підтвердив, що розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки та підтвердив свої наміри щодо дарування квартири [PERSON], про що свідчить його особистий підпис на договорі дарування квартири. У зв'язку з хворобою ніг дарувальника [PERSON] договір був посвідчений нею за адресою: [ADDRESS] про що зазначено у тексті договору. Дійсно у [PERSON] було тремтіння рук, у звязку з чим було зроблено пробний підпис, після чого договір дарування був підписаний [PERSON] особисто. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] вирішив сам подарувати належну йому квартиру відповідачу, на момент укладання договору почував собі добре та розумів значення своїх дій. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що протягом 2010-2011 р.р. будучи поштарем, приносила [PERSON] та його дружині додому пенсію, підтвердила, що [PERSON] міг ставити свій підпис. Оцінюючи покази вказаних свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки вони знаходяться у об'єктивному взаємозв'язку з іншими матеріалами справи та нічим не спростовані та узгоджуються з іншими матеріалами справи. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до переконання, про відсутність підстав для визнання договору дарування від 16.07.2010 року року недійсним, у зв'язку з не доведеністю, оскільки позивачами крім власних тверджень, суду не надано жодного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог щодо неможливості [PERSON] особисто підписати договір, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Одночасно, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивачів..

Outcome: dismissed