Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №91 будинку №5/4 по вул. Базарній в м. Одесі, стягнути з відповідача судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 487 грн. 20 коп. на користь [PERSON]. Відповідач звернувся до позивачів із зустрічним позовом, в якому просив суд вселити його в кімнату загальною площею 14,0 кв. м. (яка визначена в технічному паспорті на квартиру під номером 7) квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивачі посилалися на те, що 10.09.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, 22.09.2013 року [PERSON] вивіз з квартири всі цінні речі та переїхав на проживання у власний будинок за адресою: м. Одеса, вул. Недєліна,29а, в звязку із чим просили визнати його втративши право користування спірною квартирою. Відповідач [PERSON] в зустрічному позові в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що спірну квартиру він отримав як суддя Апеляційного суду Одеської області, в подальшому спірна квартира була приватизована [PERSON] та [PERSON], але він продовжував там жити до хвороби своєї матері, внаслідок якої між ним та його колишньою дружиною погіршилися стосунки та він вимушений був розірвати із нею шлюб. Після розірвання шлюбу, [PERSON] І змінила замки та відмовила йому в доступі до його особистих речей, частину яких видала йому тільки після втручання дільничного інспектора. В судовому засіданні Позивач [PERSON], її представник та представник [PERSON] [PERSON] підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували та додатково пояснили суду, що [PERSON] добровільно звільнив квартиру, передав ключі та забрав всі речі, та сказав, що зніметься з реєстрації в добровільному порядку, але поки реєстрація в квартирі йому необхідна для роботи. В подальшому, [PERSON] відмовився виписатись з квартири та подав позов про визнання за ним права користування квартирою. Враховуючи, що вони є співвласниками спірної квартири, [PERSON] після розторгнення шлюбу не є членом їх родини, покинув квартиру добровільно, тому втратив право користування житлом. Представник Відповідача [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечувала, зустрічний позов підтримала в повному обсязі та пояснила суду, що [PERSON] отримав спірну квартиру як суддя Апеляційного суду Одеської області на себе та свою родину: дружину та доньку із урахуванням додаткової площі, яку він повинен був одержати як суддя. На початку 2013 року у [PERSON] захворіла мати (інсульт), яка потребувала постійного стороннього догляду, але [PERSON] та [PERSON] категорично відмовилися забирати її в спірну квартиру, внаслідок чого Позивач за зустрічним позовом вимушений був весь вільний час проводити у матері по вул. Недєліна, 29а, в м. Одесі. Ці обставини спричинили різке погіршення стосунків між ним та [PERSON], внаслідок чого вони розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу, [PERSON] змінила замки в квартирі та перестала його туди пускати. І тільки після втручання дільничного інспектора, вона дала йому забрати з квартири речі, які були необхідні йому для роботи та заставила його написати розписку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON], [PERSON] задоволенню не підлягають, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі розпорядження №65/01-06 Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 07.02.2008 року відповідно до клопотання голови Апеляційного суду Одеської області від 04.02.2008 року був затверджений протокол засідання президії Апеляційного суду Одеської області про надання судді Кулаковському Анатолію Олеговичу трикімнатної квартири (будівельний № 46), житловою площею 55,2 кв.м. по вул. Базарна, буд. №5 з урахуванням права на додаткову житлову площу (п. 3.2. розпорядження). На підставі вказаного розпорядження, Відповідачу за первісним позовом 02.12.2009 року був виданий ордер серії МР № 8282 на право зайняття жилого приміщення: ізольованої 3-кімнатної квартири [ADDRESS] складом сімї з трьох осіб: [PERSON] наймач, [PERSON] дружина, [PERSON] дочка (а.с. 99). Таким чином, спірна квартира була отримана саме [PERSON] з урахуванням додаткової житлової площі, яка йому була надана як судді. В судовому засіданні Позивачкою та її представником по первісному позову ці обставини не заперечувались, як і той факт, що [PERSON] користувався в спірній квартирі кімнатою загальною площею 14,0 кв. м., яка визначена в технічному паспорті на квартиру під номером 7. В подальшому, Позивачами за первісним позовом спірна квартира була приватизована в рівних долях: Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 22.01.2010 року було видане свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 25). [PERSON] 01.02.2010 року був укладений Договір №91/4 про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території та Договір №91/4-Р про надання послуг зопалення, водопостачання та водовідведення з ТОВ «ЖЕК «ІДЕАЛ» (а.с.26-30). На початку 2013 року мати [PERSON] [PERSON] перенесла інсульт та потребувала постійного стороннього догляду, внаслідок чого Позивач за зустрічним позовом вимушений був весь вільний час проводити у матері по вул. Недєліна, 29а, в м. Одесі, про що свідчить довідка ОСНК мікрорайону «Чубаївка» (а.с.100), акт сусідів (а.с.101) та лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с. 103). Сторонами по справі не заперечувався факт погіршення відносин з початку 2013 року, що призвело до розторгнення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 10.09.2013 року (а.с.13). Суд критично ставиться до пояснень Позивача за первісним позовом [PERSON] та представника [PERSON] про те, що Відповідач за первісним позовом [PERSON] добровільно забрав цінні речі та віддав ключі від спірної квартири: в матеріалах справи наявні відповідь Приморського РВС від 12.04.2014 року №31/17-Д-1167 (а.с. 104), відповідно до якої представнику [PERSON] запропоновано звернутися до суду з приводу вселення-виселення з квартири, а також виклики (повістки) на імя [PERSON] та [PERSON] до дільничного інспектора (а.с. 122, 124). В акті розподілу матеріального майна, який доданий до матеріалів справи (а.с. 14) жодної згадки про добровільну передачу ключів від квартири немає, там перераховані речі (стіл, крісло, книжна полиця, настільна лампа), які використовувалися [PERSON] для роботи. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обовязки, а й орієнтовно вказує на його зобовязання. Частиною 1 статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України) Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України). Позивачами за первісним позовом не доведений факт відсутності відповідача [PERSON] в спірній квартирі без поважних причин, а також факт його добровільного виселення зі спірної квартири. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Оскільки позивачі за первісним позовом, як передбачено ст. ст. 10 та 60 ЦПК України, не довели обставин, на які вони посилалися як на підставу для задоволення позову, а доводи позивача за зустрічним позовом найшли своє підтвердження при розгляді даної справи, суд дійшов висновку, [PERSON], [PERSON] задоволенню не підлягають, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved