Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору та повернення коштів. Позов мотивований тим, що 08.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про зобов`язання виконати послугу - отримані кошти від [PERSON] у розмірі 111 683,49 гривень спрямувати на утримання та матеріальну підтримку рідного брата, тобто [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] , що підтверджується відповідною розпискою. Крім цього, у договорі були зазначені інші додаткові зобов`язання, а саме проведення ремонтних робіт житла. Однак, відповідач [PERSON] взятих на себе зобов`язань не виконує і ухиляється від їх виконання, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задоволити з підстав зазначених в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Вивчивши позовну заяву з наданими до неї сторонами доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що із Розписки від 08.12.2015 року слідує, що [PERSON] підтвердила про взяття на себе обов`язку щодо спрямування коштів у сумі 111 683,49 гривень, які були передані їй [PERSON] та отримані від продажу належного їй нерухомого майна, на утримання та матеріальну підтримку брата [PERSON] . Фінансові зобов`язання стосуються також проведення ремонтних робіт житла (а.с. 8). Із Рахунку за електроенергію №436588 від 16.03.2020 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] , о/р [NUMBER] , значиться заборгованість у розмірі 7 006,97 гривень (а.с. 9). 03.03.2018 року Мукачівським міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь ТзОВ «Закарпатгаз Збут» заборгованість за спожитий природний газ в сумі 12 558,06 гривень (а.с. 11). Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з положеннями ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1, 2 ст.614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. За вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, аналізуючи встановлені факти, судом встановлено, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконує, в судове засідання не з`явилася, а отже не довела суду відсутність своєї вини і не спростувала ті факти, на які посилаються позивачі.

Outcome: dismissed