Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що [INFO] помер її син [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яку вона прийняла, подавши заяву приватному нотаріусу 23.08.2018 року. В період з 07.11.2003 року по 26.11.2013 року її син [PERSON] перебував у юридичному шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 14.11.2013 року шлюбу між ними розірвано. Під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] був придбаний автомобіль «ЗАЗ» моделі 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, який рішенням Димитровського міського суду від 28.11.2017 року був визнаний їх спільною сумісною власністю. Оскільки за життя [PERSON] належна йому частка у спірному майні не була визначена і, відповідно виділена, нотаріус не має правових підстав для видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що неможливо встановити склад спадкового майна. Оскільки вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, просить перевести на її всі права у спільній сумісній власності на автомобіль «ЗАЗ» моделі 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску; визнати автомобіль «ЗАЗ» моделі 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, зеленого кольору, номер кузову [NUMBER] її , [PERSON] та відповідачки [PERSON] спільною сумісною власністю. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти того, щоб визнати сумісною власністю за нею та позивачкою автомобіль «ЗАЗ» реєстраційний номер [NUMBER] після смерті її колишнього чоловіка [PERSON] Проте, зазначила, що у неї з позивачкою виникла конфліктна ситуація з приводу користування вказаним автомобілем, просила відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат. Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідачки, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер син позивачки [PERSON] ( а. с. 5). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді автомобіль «ЗАЗ» моделі 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, зеленого кольору, номер кузову [NUMBER] ( а. с. 8). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 28.11.2017 року автомобіль «ЗАЗ» моделі 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, зеленого кольору, номер кузову [NUMBER] , визнано спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] ( а. с. 13). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 14.11.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. ( а. с. 7). Позивачка як спадкоємиця за законом першої черги звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ( а. с. 31). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.06.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль марки «ЗАЗ» моделі 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER] , що належав [PERSON] , який помер [INFO] . ( а. с. 57). Рішенням Димитровського міського суду від 10.10.2018 року задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном, витребування майна та відшкодування моральної шкоди відмовлено.( а. с. 58-59). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця до інших осіб ( спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( стаття 1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1\~ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст. 1269 ЦК України). Згідно зі\~ст. 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах ( ч. 1 ст. 1226 ЦК України). Нормами статей 1258,1261 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Встановлено, що позивачка по справі є спадкоємицею після смерті свого сина [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Положеннями статей 364,367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Порядок спадкування частки померлого у спільній сумісній власності з іншими особами визначений цивільним законодавством, в тому числі Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року. За її змістом, позасудовий поділ частки померлого у спільному сумісному майні подружжя (колишнього подружжя) можливий лише за умови наявності згоди іншого з подружжя. Будь-якої іншої процедури дана Інструкція не передбачає. Не визначає такої процедури і ст. 1226 ЦК України. Отже, у разі, якщо спірне майно придбане за життя спадкодавця у шлюбі та при його житті не виділена частка померлого у спільній сумісній власності подружжя , а нотаріус відмовив спадкоємцю у видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкоємець має право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності та відповідно визначити свою частку в такому майні. В разі встановлення, що спадкове майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вправі визначити частку померлого у такому майні та відповідно визнати за спадкоємцями його частку. Отже, встановивши, що спірний автомобіль входить до складу спадщини, адже належав спадкодавцеві та її дружині на праві спільної сумісної власності, та з`ясувавши, що їхні частки є рівними, суд має усі достатні підставі для визначення частки позивачки у праві власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом лише після визначення частки померлого. \~ \~ \~ \~ \~ \~Звертаючись до\~суду з\~вказаним позовом,\~позивачка,\~вказавши на\~таку мету\~подання позову,\~як необхідність\~отримання свідоцтва\~про право\~на спадщину,\~ просить\~визнати спільною\~сумісною власністю\~її та\~відповідачки автомобільмарки «ЗАЗ» моделі 110307-42, реєстраційний номер [NUMBER] , що належав померлому [PERSON] Проте, однак не ставить питання про визначення частки померлого у спільній сумісній власності та її успадкування відповідно до вимог закону. Окрім того, Постановою Апеляційного суду Донецької області від 23.01.2019 року встановлено, що спірний автомобіль є об`єктом права спільної власності позивачки та відповідачки ( а. с. 62). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, в даному випадку, позивачкою неправильно обраний спосіб захисту її прав, зокрема, заявлена вимога про визнання сумісною власністю автомобіля за нею та відповідачкою по справі, яка вже встановлена судом вищестоящої інстанції, проте не поставлене питання про визначення частки померлого у спільній сумісній власності та про визнання на неї права власності в порядку спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищезазначені норми права і обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання автомобіля спільною сумісною власністю позивачки та відповідачки по справі. Вимога про переведення на позивачку [PERSON] всіх прав у спільній сумісній власності задоволенню не підлягає, оскільки судом встановлено, що на час розгляду справи позивачка вже володіє і користується вказаним об`єктом спільної сумісної власності-автомобілем, а визнання права на спадщину вигляді частки померлого передбачає собою окрему процедуру, передбачену вищезазначеними нормами права. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому вимога про покладення судового збору на відповідачку по справі задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed