Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеними позовами. [PERSON] в позові зазначила, що між нею та відповідачем [PERSON] 03.12.1982 року укладено шлюб, який на даний час не розірвано, але з відповідачем однією сім'єю не проживають з липня 2013 року. У період спільного проживання сторонами придбано автомобіль ВАЗ 21099, державний номер [NUMBER], який було зареєстровано у Вознесенському ВРЕВ ДАІ за [PERSON]. Спірним автомобілем користується відповідач [PERSON], а тому позивач звернулася до суду з вимогою про визнання за кожним із подружжя права власності по 1/2 частині автомобіля ВАЗ 21099, державний номер [NUMBER], як на рівні частки в спільній сумісній власності подружжя. Відповідач [PERSON] подав зустрічну позову заяву до [PERSON] про визнання спірного автомобіля особистою приватною власністю та поділ майна подружжя, яке складається із житлового будинку. 14.12.2013 року судом винесено ухвалу, згідно якої прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя зустрічну позовну заяву. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що автомобіль ВАЗ 21099 придбано ним у 2007 році за кошти, отримані від реалізації спадкового майна, а тому автомобіль не може бути спільною сумісною власністю подружжя. Також, [PERSON] зазначив, що у 1990 році йому, як учаснику бойових дій у республіці Афганістан, від КСП «Колос» був наданий у власність житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований по [ADDRESS] Миколаївська область. Зазначене нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягає поділу в рівних частках по ? кожному. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник на задоволені позовних вимог наполягали повністю та з підстав, що зазначені у позові. Зустрічні позовні вимоги визнали частково, а саме - у задоволенні позову про визнання автомобіля ВАЗ 21099 особистою приватною власністю [PERSON] просила суд відмовити, у визнані права власності на нерухоме майно у рівних частках по ? кожному із подружжя задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги [PERSON] не визнали повністю. Натомість підтримали зустрічну позовну заяву у повному обсязі. Суд, заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] і у відмові в позовних вимогах [PERSON]. Суд обґрунтовує свою думку наступним. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04.12.1982 року, про що Зуйською селищною радою Білогорського району Кримської області вчинено запис № 96. Сторони не проживають разом з липня 2013 року. За час шлюбу подружжям набуто у власність рухоме майно. Так, 13.03.2008 року за [PERSON] зареєстровано автомобіль марки ВАЗ, модель 21099, на підставі довідки рахунку ЄГП 415322 від 26.07.2007 року, виданої ФОП [PERSON], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Також, згідно договору купівлі-продажу від 16.08.1993 року колгосп «Колос» продав, а [PERSON] купив жилий будинок з надвірними господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться в с. Зелене Веселинівського району Миколаївської області. Рішенням виконавчого комітету Зеленівської сільської ради народних депутатів № 11 від 13.06.1995 року вирішено видати жителям с. Зелене свідоцтва про право особистої власності на жилі будинки згідно списків, що додаються. Також, згідно рішення виконавчого комітету Зеленівської сільської ради народних депутатів № 28 від 07.09.2009 року вирішено присвоїти жителям [ADDRESS] будинків, зокрема, [PERSON] - будинок № 9. Разом з тим, згідно повідомлення Веселинівської філії ММБТІ за [PERSON] та [PERSON] власність не зареєстрована, технічна інвентаризація житлового будинку станом на 28.12.2012 року не проводилась. Згідно з технічним паспортом, наданим сторонами під час розгляду справи, паспорт складений 19.03.2014 року. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України (далі - СК України), може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, що встановлено ч. 1 ст. 69 СК України У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що визначено ч. 1 ст. 70 СК України. У разі наявності в майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, неподільних речей, то в силу частини другої статті 71 СК України такі речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, з присудженням одному з подружжя грошової компенсації, замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, і за змістом частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України присудження такої грошової компенсації можливе лише за згодою того з подружжя, якому вона присуджується, а також за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі невчинення таких дій, а також невчинення одним із подружжя дій щодо припинення права другого з подружжя на частку у спільному майні, передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їхній спільній частковій власності. Крім того, суд вважає, що оскільки на житловий будинок, який є предметом спільної часткової власності подружжя, відсутнє свідоцтво про право власності, а отже, власність не зареєстрована у визначеному законом порядку, то такий будинок не може бути об'єктом поділу. Тобто, оскільки право власності на жилий будинок не набуте через відсутність його державної реєстрації, то об'єктом спільної власності подружжя є будівельні матеріали, обладнання, вироби та конструкції, які були використані в процесі будівництва будинку та які підлягають поділу. Натомість сторони вимог про такий поділ не пред'являли. Також, суд вважає, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] не довів суду про те, що автомобіль ВАЗ 21099 придбано ним у 2007 році за кошти, отримані від реалізації спадкового майна. Суд виходить з наступного. [PERSON] отримано свідоцтво про право на спадщину за законом 03.10.2005 року, згідно якого спадкоємцем всього майна [PERSON] є його син [PERSON]. Спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого в смт Зуя Білогірського району АР Крим по [ADDRESS]. Зазначене спадкове майно [PERSON] продано 19.12.2005 року за ціну встановлену продавцем та покупцем у сумі 19297,71 грн.. Грошові кошти в сумі 4500 доларів США [PERSON] покладено на особовий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» 06.09.2005 року, тобто до отримання останнім свідоцтва про право на спадщину, та знято з рахунку з відсотками в сумі 4678,52 доларів США 17.03.2006 року. В подальшому, в цей же день [PERSON] знову поклав грошові кошти вже в більшій сумі 6226,84 доларів США на інший особистий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» та зняв їх 16.06.2007 року в сумі 6473,79 доларів США. При цьому свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ, модель 21099, видане [PERSON] 13.03.2008 року, на підставі довідки рахунку ЄГП 415322 від 26.07.2007 року. За обставин, зазначених вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] є недоведеними та необґрунтованими і такими, що суперечать матеріалам справи, а тому задоволенню не підлягають. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому судовий збір, що сплачений [PERSON] в розмірі 412 (чотириста дванадцять) гривень 57 копійок підлягає стягненню з [PERSON].

Outcome: approved