Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивачі свої вимоги мотивують тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їм та відповідачам. Між ними та відповідачами виникли неприязнені стосунки, відповідачі створюють перешкоди їм у користуванні спірною квартирою. Зазначили, що вони не можуть користуватися спірною квартирою, поділ цієї квартири та виділ в натурі належних їм часток є неможливий. Тому просять визначити частки у праві власності на спірну квартиру по 1/6 частині за кожним з співвласників, стягнути солідарно з відповідачів на користь кожного з позивачів по 101\~148 грн. компенсації за належні їі частки у спірній квартирі, з моменту отримання позивачами компенсації припинити право власності позивачів на належні їм частки у спірній квартирі. Позивачі та їх представники в судове засідання не зявилися, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутність. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON]М позов визнала частково в частині визначення часток у праві власності. В іншій частині позов заперечила та пояснила, що [PERSON] не є власником спірної квартири. [PERSON] має незначні доходи, є інвалідом та не має змоги сплатити компенсацію позивачам. Пояснила, що ніхто не чинити перешкод позивачам у спірною квартирою. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] позов визнав частково в частині визначення часток у праві власності. В іншій частині позов заперечив та пояснив, що відповідачі не мають можливості сплатити таку компенсацію та стягнення з них таких коштів поставить їх у складне становище та призведе до необхідності продажу квартири. Суд, заслухавши пояснення представників відповідачів, дослідивши фактичні обставини справи в межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами поданими сторонами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25 грудня 1997 року управлінням комунального майна та приватизації Сумської міської ради, квартира [ADDRESS] передана у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317, ч. ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За частиною 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України передбачено порядок виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Так, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи вищенаведені норми закону та фактичні обставини справи, суд вважає, що частки кожного з співвласників у спільній сумісній власності на квартиру становить 1/6 частину квартири. Встановлено, що [PERSON] вже скористалася своїм правом на визначення частки у спільній сумісній власності на Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29.06.2016 року визначений розмір частки цього співвласника в праві власності на спірну квартиру в розмірі 1/6 частина. Крім того, встановлено, що 11.10.2016 року [PERSON] подарувала належну їй 1/6 частину спірної квартири [PERSON]. Відповідно ч.ч.1, 2, 3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Як вже встановлено судом, 5/6 частин спірної квартири квартири [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а 1/6 частина цієї квартири належить [PERSON] на підставі договору дарування. Сторонами не заперечується, що поділ спірної квартири на окремі квартири не можливий. Відповідно до правової позиції висловленої ВСУ за наслідками розгляду справи 6-4цс146 «Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою зясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.» Судом встановлено, що позивачі у спірній квартирі не зареєстровані та не проживають. Відповідач [PERSON], [PERSON], [PERSON] іншого житла не мають та визнають право позивачів на належні ім. частки. В той же час, позивачами у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано суду жодних належних і допустимих доказів чинення їм відповідачами перешкод у користуванні спірною квартирою. Матеріали справи свідчать на те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] доходів, окрім пенсії не мають. Стягнення за рішенням суду грошової компенсації вартості частки позивачів у спірній квартирі в розмірі 67432 грн. з кожного з відповідачів, які сплатити таку компенсацію неспроможні з огляду на пенсійний вік [PERSON], [PERSON], інвалідність [PERSON], відсутність у них іншого доходу окрім пенсії, визнання за відповідачами усупереч їх волі права власності на частки позивачів є використанням одним власником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що за змістом ч.5 ст.319 ЦК України є неприпустимим. Зважаючи на викладене, суд вважає, що вимоги позивачів в частині визначення часток у праві власності на спірну квартиру підлягає задоволенню. В іншій частині позову, в тому числі в частині усіх вимог до відповідача [PERSON], суд вважає за необхідне відмовити за необґрунтованістю вимог. Зважаючи, що позивачам було відстрочено сплату судового збору в розмірі 1562,68 грн. (551,20 грн. за розгляд вимог в частині визначення часток та 1011,48 з інші), а позов було задоволено частково, з відповідачів на користь держави необхідно стягнути по 183,73 грн. судового збору. З позивачів підлягає стягненню на користь держави по 1011,48 грн. судового збору з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial