Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначила, що з 01 липня 2016 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 732. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Шлюбні відносини припинені з травня 2017року, спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, відсутності поваги та різні погляди на сімейне життя. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Позивачка просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь судовий збір. До початку судового засідання позивачка подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності на своїх позовних вимогах наполягає, просить шлюб розірвати, на примирення не згодна. Відповідач до початку судового засідання по електронній пошті надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив що позовні вимоги визнає в повному обсязі та підтверджує, що з травня 2018 року однією сімєю вони з позивачкою не проживають, спільного побуту не ведуть, спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, поваги та різні погляди на сімейне життя, примирення не можливо. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до вимог статті 24 СК України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01 липня 2016 року в Шевченківському районному у місті Києві відділу державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 732 (а.с.5). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Спільне життя між подружжям не склалося через відсутність взаєморозуміння, поваги та різним поглядом на спільне життя та сімейні відносини. Шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2018 року, шлюб носить формальний характер, примирення не прагнуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про її стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Відповідач позов визнає, також просить шлюб розірвати, на примиренні не наполягає. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що їх сімю зберегти неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, у звязку з чим їхній шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved