Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та просять: -зняти арешт, який накладений на все майно, що належить [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] , яка в рівних частках належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , накладений на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 890492 від 24.06.2003 року, зареєстрований П`ятою київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 1398291 від 21.10.2004 року 11:34:05; -виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про накладення арешту, реєстраційний номер обтяження 1398291 від 21.10.2004, підстава обтяження: постанова 700/26 від 24.06.2003, відділ державної виконавчої служби у Солом`янському районі, реєстратор: П`ята Київська державна нотаріальна контора (03058, м. Київ, вул. Машинобудівна, буд. 8) і виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису; В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що арештована квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] та [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житло від 30 січня 1993 року, виданого Органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації м. Києва на підставі Розпорядження (наказу) № 50 від 29 січня 1993 року та зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації на праві спільної часткової власності про що зроблено запис у реєстрову книгу № 359 05 лютого 1993 року. Також зазначають, що 24.06.2003 відділом державної виконавчої служби (ДВС) Солом`янського районного управління юстиції (РУЮ), державним виконавцем Саліженко М.В., при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-624, виданого 10.03.2003 Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь КП УЖГ боргу 2773,16 грн., винесена Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 890492 згідно якої: - накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] -1984 р. н., а саме на квартиру [ADDRESS] ; - заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] - 1984 р. н., а саме на квартиру [ADDRESS] . Вказують, що при накладенні арешту на все майно [PERSON] , державним виконавцем допущена низка порушень: не з`ясовані наявність іншого майна, не отримано документальне підтвердження належності майна тощо, чим порушені вимоги ч. 3,4 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент арешту, тобто, від 19.03.2003 року). Просять врахувати, що інша співвласниця квартири [PERSON] не має жодного відношення до ухваленого Солом`янським районним судом м. Києва рішення, яке примусово виконувалось відділом ДВС Солом`янського РУЮ, оскільки вказане рішення та виконавчий лист стосувались виключно [PERSON] . Також зазначають, що 13.03.2020 у зв`язку з повним розрахунком та наданням підтверджуючих документів про такий розрахунок до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) представником Ножненка А.В. була подана заява з проханням зняти арешт. Вказують, що у відповідь на заяву надійшов лист вих. № 58735 від 16.03.2020 в якому вказано про неможливість повідомлення будь-якої додаткової інформації у зв`язку з тим, що виконавчі провадження знищені за закінченням терміну зберігання. На підставі викладеного позивачі просять суд позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08.05.2020 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копія ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви надіслана відповідачу у відповідності до ст. 128 ЦПК України. 15.06.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві вказано, що згідно даних програмного забезпечення АРМ АСВП (спецрозділ) у Відділі відсутнє виконавче провадження, щодо виконання виконавчого листа № 2-624 від 10.03.2003 виданого Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь КП УЖГ боргу в сумі 2773,16 грн. Зазначено, що надати більш детальну інформацію щодо виконавчого провадження відділ виконавчої служби не має можливості у зв`язку з тим, що виконавчі провадження знищено по закінченню 3-річного терміну зберігання виконавчих проваджень. З огляду на викладене відділ виконавчої служби покладається на законне рішення суду та просить розглядати справу у їх відсутність. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, позивачі звертаючись до суду з позовом та просять зняти арешт з квартири, яка належить їм на праві спільної часткової власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 1398291 від 21.10.2004, підстава обтяження: постанова 700/26 від 24.06.2003, відділ державної виконавчої служби у Солом`янському районі, реєстратор: П`ята Київська державна нотаріальна контора і виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт майна. Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на житло від 30 січня 1993 року квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. (а.с. 26) Судом встановлено, що згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.06.2003 серія АА № 890492 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-624 від 10.03.2003 року виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь КІІУЖГ боргу в сумі 2773,16 грн., було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , а саме на квартиру [ADDRESS] . (а.с. 25) Із витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно № 203837073 від 12.03.2020, вбачається, що накладено арешт на квартиру, яка належить позивачам на праві спільної часткової власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 1398291 від 21.10.2004, підстава обтяження: постанова 700/26 від 24.06.2003, відділ державної виконавчої служби у Солом`янському районі, реєстратор: П`ята Київська державна нотаріальна контора. (а.с. 37) Так. відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод : Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу». У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» ; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, з поданого відповідачем відзиву вбачається, що згідно даних програмного забезпечення АРМ АСВП (спецрозділ) у Відділі відсутнє виконавче провадження, щодо виконання виконавчого листа № 2-624 від 10.03.2003 виданого Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь КП УЖГ боргу в сумі 2773,16 грн. Також судом встановлено, що за даними Єдиного реєстру боржників виконавчі провадження щодо [PERSON] відсутні. (а.с. 33) Крім того, згідно наявної в матеріалах справи довідки № 02/09/04-240 від 13.03.2020 про стан заборгованості за адресою: [ADDRESS] та долучених квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг вбачається, що поточна заборгованість за комунальними послугами відсутня та оплачується позивачами вчасно і в повному обсязі.(а.с. 34-36). Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, чинній на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За викладених обставин суд дійшов висновку, що позивачі правомірно обрали спосіб захисту шляхом подання позову про зняття арешту з майна, який передбачено ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки збереження арешту майна за відсутності підстав для цього є порушенням права власності позивача. Згідно викладеного, суд дійшов висновку про зняття арешту з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки відсутнє виконавче провадження, щодо виконання виконавчого листа № 2-624 від 10.03.2003 виданого Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь КП УЖГ боргу в сумі 2773,16 грн., та погашення останнім заборгованості зі сплати житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сплачена ними сума судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved