Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із вказаним вище позовом, в якому просять стягнути з відповідача на користь: [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 41292 грн. шкоди на утримання непрацездатної дружини та 2752 грн. 80 коп. моральної шкоди, а загалом суму у розмірі - 44044 грн. 80 коп.; [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 2752 грн. 80 коп. моральної шкоди; [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 2752 грн. 80 коп. моральної шкоди; [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 2752 грн. 80 коп. моральної шкоди та [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 2752 грн. 80 коп. моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову покликаються на те, що 23.10.2013р. приблизно о 19 год. 20 хв. на вулиці Грушевського в м.Дрогобич Львівської області, в районі будинку №56, водій [PERSON], керуючи автомобілем Опель «Астра» р.н. [NUMBER], рухаючись в напрямку центра міста, здійснив наїзд на пішохода [PERSON]. В результаті отриманих під час даної ДТП тілесних ушкоджень [PERSON] [INFO] помер в приміщенні Дрогобицької МЛ №1. Факт вказаної дорожньо-транспортної пригоди 23.10.2013р. було внесено до ЄРДР за №12013150110002529. 23 грудня 2013р. за наслідками розслідування кримінального провадження було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Після смерті [PERSON] у нього залишилися найближчі родичі, а саме: дружина пенсійного віку - [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яким внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було спричинено різного роду шкоду. На момент ДТП водій [PERSON] застрахував цивільно-правову відповідальність свого транспортного засобу, що підтверджується полісом серії AB №9246051 від 18.01.2013р. придбаного у Дрогобицькому міському відділенні Львівської обласної дирекції НСК «Оранта». Водій [PERSON] в день ДТП звернувся до Дрогобицького міського відділення Львівської обласної дирекції НСК «Оранта» з повідомленням про факт ДТП, а в подальшому написав відповідну заяву. Проте від відповідача надійшла заява про відмову у виплаті страхового відшкодування. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється виплатити відшкодування потерпілим, то вони змушені звернутися з даним позовом в суд за захистом своїх інтересів. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в дане судове засідання не з»явилися, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності за участі їхнього представника [PERSON] позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримують повністю, просять позов задоволити в повному обсязі. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача повторно не з'явився в судове засідання, не повідомивши причин неявки, хоч повідомлявся належним чином про час та місце судового засідання рекомендованою кореспонденцією. При таких обставинах суд визнав неявку представника відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право обмежитися доказами, які маються в матеріалах справи Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. З постанови слідчого в ОВС ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області від 23.12.2013 року про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України вбачається, що «23.10.2013р. приблизно о 19 год. 20 хв. на вулиці Грушевського в м.Дрогобич Львівської області, в районі будинку №56, водій [PERSON], керуючи автомобілем «Опель Астра 2.0ТD» р.н. [NUMBER], рухаючись в напрямку центра міста, здійснив наїзд на пішохода [PERSON]. В результаті отриманих під час даної дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень [PERSON] [INFO] помер в приміщенні Дрогобицької МЛ №1. Факт вказаної дорожньо-транспортної пригоди 23.10.2013р. було внесено до ЄРДР за №12013150110002529». (а.с. 6-8) Після смерті [PERSON] в нього залишилися найближчі родичі, а саме: дружина [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - які являються позивачами по справі, і яким внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було спричинено різного роду шкоду. Як вбачається із вищевказаної постанови, позивачі не мали жодних претензій ні морального ні майнового характеру до водія [PERSON], оскільки покійному [PERSON] не слід було у темну пору доби вибігати на проїзну частину дороги, будучи одягненому у темний одяг. Із страхового полісу серії AB №9246051 від 18.01.2013р. придбаного у Дрогобицькому міському відділенні Львівської обласної дирекції НСК «Оранта» вбачається, що на момент ДТП водій [PERSON] застрахував цивільно-правову відповідальність свого транспортного засобу. (а.с. 9) З листа-відповіді НАСК «Оранта» № 09-02-09/27427 від 11.12.2013 року адресованого [PERSON] вбачається, що їм відмовлено у здійсненні виплати страхового відшкодування по факту вищевказаного ДТП, у зв»язку з відсутністю Постанови суду щодо притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинене ДТП. (а.с. 10) Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров»ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є шкода, пов»язана із смертю потерпілого. Згідно ст. 2.1 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Про те, що смерть постраждалого [PERSON] стала внаслідок ДТП встановлено у постанові про закриття кримінального провадження. Згідно ст. 27.2 Закону Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дружині яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Таким чином, під дію ст. 27.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підпадає та має право на страхове відшкодування дружина пенсійного віку - [PERSON] Згідно ст.8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2013 рік» розмір мінімальної заробітної плати на час дорожньо-транспортної пригоди становив - 1147 гривень. Відтак, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу 1 страхову виплату у розмірі (36*1147=41292) 41292 грн. Окрім того, внаслідок смерті батька та чоловіка позивачі зазнали і моральних страждань, які проявились у наступному: стражданнях від усвідомлення того, що люблячого батька і чоловіка більше немає серед живих; стражданнях через те, що вони втратили надійну опору і підтримку в житті, якою був для них батько та чоловік; стражданнях внаслідок усвідомлення того, що він загинув у такому молодому віці і розумінні того, що він міг бути живим, якби не цей трагічний випадок і встигнути зробити багато речей, які він не встиг зробити; душевних стражданнях через постійні згадки про цей трагічний випадок. Згідно ст. 27.3 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Отже, загальний розмір моральної шкоди, який підлягає до сплати становить (12*1147=13764) 13764 грн. Оскільки, така сума виплачується рівними частинами кожному з позивачів слід нарахувати суму у розмірі (13764:5=2752,8) 2752 грн. 80 коп. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежна від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. На тому, що шкода заподіяна внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки повинна відшкодовуватися незалежно від вини заподіювача шкоди наголошує також пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Відповідно до п.4 Постанови №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв»язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов підставний та підлягає задоволенню. Згідно п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved