Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення 12 500 грн. у зв'язку з невиконанням зобов'язання про повернення грошового боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що між позивачами та відповідачем був укладений договір про купівлю - продаж будинку [ADDRESS]. [PERSON] отримав від [PERSON] гроші у сумі 10000 грн., про що була складена розписка 28.12.2012 року. Часом пізніше , [PERSON], отримав від [PERSON] гроші у сумі 2500грн., про що була складена розписка від 21.01.2013 року. Дані гроші були передані в рахунок вартості будинку. Однак відповідач змінив своє бажання на продаж будинку позивачам й вирішив продати іншім покупцям. За такими обставинами позивачі надіслали прохання [PERSON] про повернення отриманих сум за розписками. У зв'язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно повертати просить, посилаючись на ст. 526, 1049, 1050 ЦК України позов задовольнити. Стягнути з [PERSON] борг у сумі 10000 гривень 00 коп. на користь [PERSON], борг у сумі 2500 гривень 00 копійок на користь [PERSON]. Крім цього стягнути з відповідача на користь позивачів судовій збір у сумі 229 грн. 40 коп. у рівних долях по 114 грн. 70 коп. У судове засідання позивач, [PERSON], не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутность, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання позивач, [PERSON], не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутность, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксація судового процесу не здійснювалася. Матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні доказами встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 28.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики. Тобто, в рахунок вартості будинку [ADDRESS]. [PERSON] отримав від [PERSON] гроші у сумі 10000 грн., про що була складена розписка 28.12.2012 року. Копія розписки надана до матеріалів справи (а.с.4). 27.01.2013 року [PERSON], отримав від [PERSON] гроші у сумі 2500грн., про що була складена розписка від 27.01.2013 року, в рахунок вартості будинку [ADDRESS]. Про що до матеріалів справи надана копія цієї розписки (а.с.5). Позивачами, [PERSON] та [PERSON], відповідачу [PERSON] був надісланий лист про повернення сплачених сум в рахунок вартості будинку [ADDRESS]. (а.с. 6). Відповідач отримав листа 21.08.2013 року, про що в матеріалах справи є поштове повідомлення (а.с.7). Добровільно до цього часу [PERSON] не повернув отримані кошти по розпискам відповідачам. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд за діючим законодавством позбавлений права самостійно витребувати докази та визначатися за сторін з доказами, які мають значення для розгляду справи, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу у розмірі 12500 гривень за розписками від 28.12.2012 року та 27.01.2013 року у повному обсязі, виходить з того, що позивачем на виконання вимог ст.60 ч.1 ЦПК України не надано доказів, підтверджуючих наявність у відповідача перед позивачем грошових зобовязань саме за вказаними позивачами та розписками від 28.12.2012 року та 27.01.2013 року, не надано позивачем доказів на підтвердження вказаних зобовязань, боргових зобовязань відповідача, які виникли 28.12.2012 року та 21.01.2013 року при складанні розписок. Інших позовних вимог за іншими договорами та розписками позивачами не заявлялося. Надані позивачем до позову розписки, складені 28.12.2012 року та 27.01.2013 року, не є належним доказом виникнення грошових зобовязань між сторонами. Згідно ст.88 ЦПК України, судові витрати, сплачені при поданні позову, не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed