Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про зобов'язання розірвати трудовий договір, видачу трудових книжок, нарахування і виплати належних при звільненні сум, стягнення середньомісячної заробітної плати. Свої вимоги мотивують тим, що вони працюють у Виробничому управлінні житлово-комунального господарства с. Садове Баришівського району: [PERSON] на посаді двірника з 09.11.2010 р. (наказ №39-к), [PERSON] на посаді машиніста КНС 3 розряду з 30.01.2006 р.(наказ№2-к), [PERSON] на посаді слюсара-сантехніка 4 розряду з 02.01.2007 р. (наказ №1-к), [PERSON] на посаді електрозварювальника з 18.03.2011 р. (наказ №6-к), [PERSON] на посаді двірника з 01.04.2011 р. (наказ №10-к). З березня 2013 року ВУЖКГ не працює у зв'язку із тим, що керівник і бухгалтер звільнилися з роботи, а новий керівник хоч і призначений на посаду, але на роботу не ходить. Заробітну плату ніхто позивам не нараховує і не виплачує, тому вони змушені були стягувати заборгованість по заробітній платі в судовому порядку за період з липня 2012 року по лютий 2013 року включно. З березня 2013 року позивачі виходили на роботу, але їх ніхто не табелював, бо керівний персонал звільнився з роботи. Тому позивачі змушені були 19.06.2013 р. скласти акт про неможливість здачі табелю відпрацьованих змін. 15.03.2013 р по зазначеній причині позивачі змушені були скласти акт ревізії та прийому-передачі кадрової документації, згідно якого в підзвіт Юр В.Д. було передано 10 трудових книжок, особові картки працівників, накази, книгу обліку кадрів. За цей період вони виконували свою роботу епізодично, при наявності аварійної ситуації та при підготовки школи до навчального року. У червні 2013 р. позивачі зверталися до ВУЖКГ с. Садового із заявами про розірвання трудового договору за ст. 38 ч.3 КЗпП України, але їх заяви залишено без відповіді. Бездіяльність відповідачів перешкоджає позивачам звільнитися в установленому законом порядку, отримати трудові книжки та суми, належні їм при звільненні, стати до іншої роботи, оформити пенсію, тобто порушує законні права та інтереси працівників. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримав позов в повному обсязі. Представник відповідача Виробничого управління житлово-комунального господарства с. Садове Баришівського району Київської області, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце судового засідання, повторно не з'явився в судове засідання, про поважність причин неявки не повідомив суд. Представник відповідача Садівської сільської ради Баришівського району Київської області, Мосінзова І.О. позов не визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення представників, дослідивши письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що позивачі працюють у Виробничому управлінні житлово-комунального господарства с. Садове Баришівського району- [PERSON] на посаді двірника з 09.11.2010 р. (наказ №39-к), [PERSON] на посаді машиніста КНС 3 розряду з 30.01.2006 р.(наказ№2-к), [PERSON] на посаді слюсара-сантехніка 4 розряду з 02.01.2007 р. (наказ №1-к), [PERSON] на посаді електрозварювальника з 18.03.2011 р. (наказ №6-к), [PERSON] на посаді двірника з 01.04.2011 р. (наказ №10-к). 16.06.2014 року позивачі зверталися до сільського голови Садівської сільської ради із заявами про звільнення з роботи, але ним не було прийнято ніякого рішення. Оглянутими в судовому засіданні письмовими доказами-справою №355/1251/13-ц також встановлено, що Садівська сільська рада Баришівського району є засновником ВУЖКГ с. Садове. Ст.43 Конституції України забороняє примусову працю та надає можливість кожному заробляти собі на життя працею, яку він добровільно обирає, або на яку вільно погоджується. Ст. 2 КЗпП України передбачає основні трудові права працівників: право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на щорічні оплачувані відпустки, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Згідно ст. 38 ч.3 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Згідно довідок, наданих відповідачем, розмір середньої заробітної плати складає: [PERSON]- 1488, 72 грн. (1488,72+1488,72/2=1488,72), 2/3 складає 992,48 грн.(1488,72/3 х 2=992,48); [PERSON]- 1479,18 грн. (1602,18+1356,18/2=1479,18), 2/3 складає 986,12 грн. (1479,18 /3 х 2=986,12); [PERSON]- 2013,96 грн.(2013,86+2013,86 /2=2013.86), 2/3 складає 1342, 64 грн.(2013,96 /3 х2= 1342,64); [PERSON] - 1714,76 грн.(1714,76+1714,76=1714,76), 2/3 складає 895,09 грн.(1714.76 /3 х2=895,76); [PERSON]-1488,72 грн. (1488,72+1488,72/2=1488,72), 2/3 складає 992,48 грн.(1488,72/3 х 2=992,48); Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З 01.03.2013 р. заробітна плата позивачам не нараховуються і не сплачується, що станом на 01.06.2014 р. складає 15 місяців. З урахуванням цього, до стягнення з відповідачів підлягає на користь: - [PERSON]- 14 887,20 грн.(992,48 х15=14887,20); [PERSON]- 14 791,80 грн.(986,12 х 15= 14791,80); [PERSON]- 20 139,60 грн.(1342,64 х15=20139,60); [PERSON] - 13 436,40 грн.(895,76 х15=13 436,40); [PERSON]- 14 887,20 грн.(992,48 х15=14887,20). П.2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-1389/0/4-12 від 27.09.2012 року роз'яснено, що відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір укладається між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. У зв'язку із цим і угода про припинення трудового договору згідно з п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України укладається між сторонами трудового договору, яким є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, а рішення про розірвання трудового договору приймається власником або органом управління підприємства, установи, організації, який наділений такими повноваженнями. Судом встановлено, що Садівська сільська рада є засновником Виробничого управління житлово-комунального господарства, 16.06.2014 р. позивачі зверталися до сільського голови Садівської сільської ради із заявами про звільнення з роботи, але останнім не було прийнято ніякого рішення. З урахуванням наведеного, суд вважає, що обов'язок розірвати з позивачами трудові угоди лежить на Виробничому управлінні житлово-комунального господарства с. Садове Баришівського району, а у випадку неспроможності керівництва підприємства - на власнику, тобто, Садівській сільській раді. Аналогічна позиція міститься у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1389/0/4-12 (П.2). Щодо стягнень сум нарахування суд вважає, що дане стягнення необхідно проводити з боржника, а саме Виробничого управління житлово-комунального господарства с. Садове Баришівського району оскільки підприємство є самостійною юридичною особою, не ліквідовано та має на балансі майно, за рахунок продажу якого можливе погашення заборгованості. Згідно п.2 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць;

Outcome: approved