Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивачі ставлять питання про відшкодування на користь [PERSON] матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 19\~196 грн., яка складається з 5264 грн. 25 коп. - збитку, 136,00 грн. 3% річних та 594,37 грн. інфляційних витрат, 531,38 грн. витрат на тонометр, 9170,00 грн. витрат на оздоровлення, 3500,00 грн. витрат на правову допомогу. Простять стягнути моральну шкоду на користь [PERSON] в сумі 5000,00 грн., на користь [PERSON] 5000,00 грн., та на користь дитини [PERSON] в розмірі 10\~000,00 грн. та відшкодувати на їх користь судові витрати. Свої вимоги мотивують тим, що 4 липня 2016 року в м. Суми по вул. Кооперативна сталося ДТП за участю транспортного засобу позивача Toyota Avensis , д.н. [NUMBER] та автомобілю Toyota Prius д. н. 0842 під керуванням водія - поліцейського [PERSON] Зіткнення сталося з вини відповідача. Внаслідок даної ДТП транспортний засіб позивача зазнав пошкоджень. Крім цього, вказане ДТП завдало шкоди здоровю та моральної шкоди позивачам та їх сину [PERSON]. В судовому засіданні позивачі та їх представник вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив. Свою позицію виклав в письмовому відзиві на позов. Третя особа [PERSON] проти позову заперечив. Третя особа ПрАТ «СК «Провідна» належним чином про час та місце розгляду справи сповіщена. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Прокудіною Н.Г. від 29 травня 2017 року в даній справі відкрите провадження та справа призначена до розгляду на 12 липня 2017 року. Протокольною ухвалою головуючого від 12 липня 2017 року розгляд відкладено до 11 вересня 2017 року за клопотанням представника відповідача. 11 вересня 2017 року розгляд справи відкладено до 14 листопада 2017 року у звязку зі знаходженням головуючого судді на лікарняному. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Шелєховою Г.В. від 09 листопада 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду, призначено справу на 17 листопада 2017 року. Протокольною ухвалою головуючого від 17 листопада 2017 року відкладено розгляд справи до 18 грудня 2017 року у звязку з залученням до участі у справі третьої особи. Протокольною ухвалою головуючого від 18 грудня 2018 року розгляд справи відкладено до 18 січня 2018 року за клопотанням сторін. Протокольною ухвалою головуючого від 18 січня 2018 року за клопотанням представника відповідача до 14 лютого 201 8 року. Суд, вислухавши пояснення зявившихся учасників, вивчивши письмові матеріали справи, матеріали справи про притягнення до адмінстративної відповідальності за ст. 124 КУаП, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: 4 липня 2016 року о 10-15 год. [PERSON] в м. Суми на Покровській площі, керуючи автомобілем Toyota Prius д.н. 0842 не дотримався безпечної дистанції і допустив зіткнення з автомобілем Toyota Avensis, д. н. ВМ3775ВЕ. Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 28 липня 2016 року №591/3606/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф в сумі 340 грн. (а.с.6). В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача Toyota Avensis, д. н. ВМ3775ВЕ завдано механічні пошкодження. Згідно акту 001 від 14 липня 2016 року на ремонт автомобіля було витрачено 39\~055,00 грн., з яких 32\~310,00 грн. на придбання запчастин та матеріалів та 6\~745,00 грн. на виконання робіт для відновлення попереднього стану транспортного засобу (а. с. 7). Цивільна-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована за полісом №АЕ/9175405 у страховій компанії ПрАТ «СК «Провідна». 28 березня 2017 року страховою компанією було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 33790,75 гривень (а. с. 157). Таким чином, розмір невідшкодованого матеріального збитку становить 5264 грн. 25 коп. (39055,00 грн.-33790,75 грн. = 5\~264,25 грн.). Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно правової позиції Верховного Суду України висловленої у постанові від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16, відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (серед яких зокрема і завдання матеріальної (майнової) шкоди іншій особі). Згідно ст. 1192 ЦК України спосіб відшкодування шкоди, завданої його майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодувати в натурі, або відшкодувати завдані збитки. Відповідно до п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Таким чином, обовязок відшкодування шкоди, завданої позивачу під час ДТП з вини водія [PERSON] покладається на Департамент патрульної поліції, з яким водій [PERSON] перебуває у трудових відносинах, так як на момент скоєння ДТП та завдання шкоди останній виконував свої трудові обовязки. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов»язане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров»ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов»язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на зазначене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Такий же правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15. Таким чином, в процесі розгляду справи знайшов своє підтвердження факт завдання відповідачем позивачу матеріальної шкоди в сумі 39055,00 грн., шкода в сумі 33790,75 грн. була відшкодована позивачу страховою компанією. Тобто, стягненню з підлягає сума в розмірі 5264 грн. 25 коп. залишок невідшкодованої суми боргу. Позивачами заявлена вимога про стягнення 3% річних сумі 136,00 грн. та 594,37 грн. інфляційних витрат, згідно розрахунку (а. с. 8). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимога про стягнення суми 3% річних та інфляційних витрат є обгрунтованою та підлягає задоволенню. У звязку з тим, що внаслідок ДТП, погіршилося самопочуття [PERSON], за призначенням лікаря йому необхідно було проводити вимірювання артеріального тиску 5 днів 2 рази на добу (а. с. 12). У звязку з чим позивачами був придбаний тонометр вартістю 538,38 грн., що підтверджується копією квитанції (а. с. 13). Суд вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на придбання тонометру є обгрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки придбання було здійснене за необхідністю вимірювання тиску за призначенням лікарів. Вимірювання повинні були проводитися 2 рази на день, в тому числі у вихідні дні, тому доводи представника відповідача про те, що вимірювання можна було проводити в поліклініці, не заслуговують на увагу, оскільки у вихідні дні це зробити неможливо. Позивач також ставить питання про стягнення витрат на оздоровлення в сумі 9170 грн. 00 коп. На підтвердження надана копія квитанції від 25 липня 2016 року (а.с.11). Однак в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що дане оздоровлення було рекомендоване медиками та було необхідне позивачу у звязку з погіршенням стану здоровя внаслідок ДТП. Враховуючи наведене, вимога про стягнення витрат на оздоровлення не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, тому в її задоволенні належить відмовити. 4 липня 2016 року між позивачами [PERSON], [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг (а.с.138). Згідно акту виконаних робіт №07/04 від 12 липня 2017 року в період з 4 липня 2016 року по день звернення до суду ФОП [PERSON] надані послуги на загальну суму 3500,00 грн. та вчинені наступні дії: складання процесуальних та інших документів ( пояснення потерпілої особи у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 2 год. роб. часу; повідомлення про ДТП 1 год. скарга на бездіяльність страхової компанії 2 год., позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди 3 год.); участь у судових засіданнях - 28 липня 2016 року 2 год.; ознайомлення з матеріалами справи 27 липня 2016 року 1 год.; надання консультацій 2 год., представництво інтересів замовників перед страховою компанією 4 год.) (а.с.139). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вартість наданих юридичних послуг є завищеною, та вважає достатньою та обгрунтованою суму в розмірі 2500,00 грн. з врахуванням часу, розумно необхідного для вчинення конкретних процесуальних дій. Внаслідок ДТП позивачі зазнали матеріальних збитків, що завдало їм значного дискомфорту та психологічного дисбалансу. Крім цього, позивачам завдана шкода здоровю, що виразилася у фізичному болю та стражданнях. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до вимог п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Зважаючи на глибину фізичних та душевних страждань, які виразились в порушенні звичного життєвого укладу, подавленого стану та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення,

Outcome: partial