Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], вимоги якого були уточнені позивачкою в ході судового розгляду справи, та в якому позивачка просить надати їй дозвіл на тимчасові багаторазові виїзди за межі України до будь-якої країни світу малолітнього [PERSON] з матір'ю, без згоди та супроводу батька [PERSON] Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого народилася зазначена дитина, яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. В наявний час сторони спільно не проживають та відносин не підтримують. Відповідач будь-якої участі у житті дитини не приймає та фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, Дитина сторін хворіє на хронічний бронхіт, тому потребує регулярних профілактично-лікувальних курсів в умовах країни з сухим кліматом, низьким атмосферним тиском, низьким рівнем вологості та високим рівнем ультрафіолету, а тому позивачці потрібно постійно виїжджати до інших країн з відповідними кліматичними умовами, але без згоди батька не можливо. Сторони у судове засідання не з'явились. Від позивачки надійшла письмова заява, що викладена нею в уточненнях до позовної заяви, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України. При цьому позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно не з'явився в судове засідання. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать оголошення у засобах массової інформації «Урядовий кур'єр» та «Одеські вісті». Про причину своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. В зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Арцизької районної державної адміністрації Одеської області подав також до суду заяву, в якій справу просив розглядати за його відсутності. Крім того, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Правовідносини між сторонами по справі є сімейно-правовими та врегульовані положеннями Сімейного кодексу України. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON], який народився [INFO] року, відповідач [PERSON] є його батьком, а позивачка [PERSON] - матір'ю, які перебувають у шлюбі між собою з 20 квітня 2013 року відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 6 - 8). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області № 3633 від 22.11.2016 року малолітній син сторін проживає разом з матір'ю (а.с. 9). Як видно з висновку ВКК Арцизької районної поліклініки від 14.11.2016 року малолітньому [PERSON] поставлено діагноз хронічний бронхіт з астматичним компонентом та рекомендовано перебування у зоні з сухим повітрям, низьким атмосферним тиском, пониженою вологістю, підвищеним вмістом ультрафіолету (а.с. 9). Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ст. 155 СК України). Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857 - ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, як зазначалося вище, стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Так, судом встановлено, що сторонами виникли вкрай неприязні стосунки, які унеможливлюють вирішення питання про виїзд дитини за кордон за взаємною згодою батьків, що обмежує право дитини на належне піклування про неї, її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Аналіз зібраних у справі доказів свідчить про те, що позивачка намагалась отримати від відповідача дозвіл на оформлення проїзних документів та виїзд дитини за кордон, проте, конфліктна ситуація, яка склалась між сторонами, унеможливлює отримання від останнього відповідного дозволу, що позбавляє дитину можливості виїхати за кордон, зокрема, з метою оздоровлення, відпочинку та розширення світогляду, інтелектуального розвитку як особистості. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про те, що створюючи дитині складнощі у виїзді за кордон з метою оздоровлення та відпочинку, відповідач перешкоджає духовному й культурному розвитку дитини. Отже, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено будь-яких обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] Таким чином, враховуючи, що виїзд дитини за кордон відповідає інтересам дитини, суд вважає за можливе та доцільне надати дозвіл [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON] З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон з матір'ю без згоди батька підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України оскільки позов [PERSON] задоволено та понесені витрати по сплаті судового збору підтверджені відповідним платіжним документом (а.с. 1), тому в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 гривень. Судом не стягуються на користь позивачки з відповідача судові витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, оскільки такі витрати позивачкою документально не підтверджені. На підставі ст. ст. 19, 141, 150 - 153, 155 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постанови КМУ від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»,

Outcome: approved