Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду і свої позовні вимоги, в подальшому уточнені, мотивували тим, що 12 березня 1992 року батьки [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] отримали квартиру [ADDRESS]. Разом з [PERSON] і [PERSON] в даній квартирі проживав [PERSON]. [PERSON] проживав окремо. Як зазначили позивачі, 11 грудня 2006 року Управлінням Луганської міської ради з питань житлового господарства та приватизації на ім'я [PERSON], [PERSON] і [PERSON] видано свідоцтво про право власності про те, що квартира [ADDRESS] належить їм на праві спільної часткової власності, по 1/3 частині квартири кожному. Позивачі повідомили, що після приватизації цієї квартири, не знаючи про те, що видане свідоцтво повинно бути зареєстровано в органах БТІ батьки [PERSON] і він сам дане свідоцтво для здійснення реєстрації у бюро технічної інвентаризації не подавали. [INFO] року [PERSON] померла. [PERSON] та [PERSON], після її смерті в нотаріальну контору заяви про відмову від спадщини не подавали, так як на момент смерті [PERSON] проживали разом з нею в одній квартирі. [INFO] року [PERSON] - батько [PERSON] та [PERSON] помер. 4 лютого 2013 року Реєстраційною службою Луганського міського управління юстиції за [PERSON] було зареєстровано його 1/3 частка квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 11 грудня 2006 року. Позивачі, також, повідомили, що коли, після смерті батьків, [PERSON] звернувся в четверту державну нотаріальну контору Луганського обласного управління юстиції для прийняття спадщини, а саме 2/3 частини квартири [ADDRESS], що належали [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 11 грудня 2006 року, нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини вищевказаної квартири, мотивуючи це тим, що частки батьків у праві власності на квартиру не були належним чином зареєстровані. Позивачі, також, зазначили, що з 2003 році [PERSON] був власником автомобіля ЗАЗ - 110307 реєстраційний номер [NUMBER]. Позивачі, з їх слів, після смерті батьків добровільно розподілили між собою їх спадкове майно, а саме: [PERSON] - 2/3 частини квартири [ADDRESS], а [PERSON] - автомобіль ЗАЗ 110307 реєстраційній номер [NUMBER]. Представником позивачів до суду було надано уточнену позовну заяву, у якій позивачі уточнили свої позовні вимоги та просили визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] і [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль ЗАЗ 110397 реєстраційний номер [NUMBER], шасі - [NUMBER]. Відповідач надіслав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без участі представника Управління комунальним майном Луганської міської ради. Питання, щодо задоволення позову, просив покласти на розсуд суду згідно діючого законодавства України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках /а.с. 19/, відповідно до довідок МКП «ЖИЛСЕРВІС» ДУ № 6 від 15.11.2012 року № 700 та № 701 [PERSON], [PERSON] та їхній син - [PERSON] проживали разом у вищевказаній квартирі /а.с. 6-7/. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року /а.с.11/. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року /а.с.12/. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] є сином [PERSON] /а.с. 16/. Як встановлено у судовому засіданні, 19.02.2013 року [PERSON] звернувся до Четвертої луганської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що належали померлим [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.12.2006 року. У нотаріальної конторі [PERSON] відмовили видати свідоцтво про право власності на спадщину за законом, оскільки право власності спадкодавців на 2/3 частки вищезазначеної квартири не було зареєстровано у встановленому законодавством порядку /а.с. 14/. Положенням ст. 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв'язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності, а може бути тільки встановлений факт наявності цього майна у неї на праві власності за життя та визнати право власності на майно за спадкоємцями в порядку його спадкування. Тому позовні вимоги про визнання права власності за померлими задоволенню не підлягають. Однак, судом встановлено, що за життя [PERSON] та [PERSON] володіли та користувались на праві власності 2|3 частини квартири [ADDRESS] у рівних частках, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 11 грудня 2006 року, видане за розпорядженням № 3021 від 11.12.2006 року /а.с. 19/ та довідки МКП «ЖИЛСЕРВІС» ДУ № 6 від 15.11.2012 року № 700 та № 701 /а.с. 6-7/. Відповідно до ст.1261 ЦК України син [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] є спадкоємцем за законом, бо постійно був зареєстрований і проживав із померлими у вищевказаній квартирі на день їх смерті та протягом шести місяців після їх смерті, і тому вважається, що він фактично прийняв спадщину після смерті матері - [PERSON], а саме 1|2 її частки та частки батька - [PERSON], якою він володів. Згідно з ст.1226 ЦК України частка у спільній частковій власності успадковується на загальних підставах, тобто по Закону чи заповіту. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.12 Постанови Пленума Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Судом встановлено, що 4 лютого 2013 року Реєстраційною службою Луганського міського управління юстиції за [PERSON] було зареєстровано його 1/3 частка квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 11 грудня 2006 року /а.с. 13/. Позивачі повідомили суду, що між [PERSON] і [PERSON], після смерті батьків досягнуто згоди щодо розподілу між собою їх спадкового майна, а саме: [PERSON] - 2/3 частини квартири [ADDRESS], а [PERSON] - автомобіль ЗАЗ 110307 реєстраційній номер [NUMBER]. Однак, належних доказів оформлення зазначеної домовленості, відповідно до вимог діючого законодавства, [PERSON] і [PERSON] до суду не надали. Відповідно до ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Крім того суду не було надано належних доказів щодо права власності за життя [PERSON] на автомобіль ЗАЗ 110307 реєстраційній номер [NUMBER]. При дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що відповідач проти задоволення позову не заперечує та питання щодо задоволення позову, просив покласти на розсуд суду згідно діючого законодавства України /а.с. 24/. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає за можливе частково задовольнити уточнену позовну заяву [PERSON], [PERSON] до Управління Луганської міської ради з питань житлового господарства та приватизації, третя особа: четверта державна нотаріальна контора Головного управління юстиції в Луганській області, про визнання права власності в порядку спадкування.

Outcome: partial