Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до ПАТ «Сведбанк», ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в якому просили визнати недійсними Договір факторингу № 15 від 28.11.2012 року, який був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в частині відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 30.06-04/67-К від 15.03.2006 року; визнати недійсним Договір № 6970 від 28.11.2012 року про відступлення прав за іпотечним договором від 15.03.2006 року, який був укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та стягнути з відпвідачів на їх користь судові витрати в рівних частках. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.03.2006 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», який змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», а в подальшому на Відкрите акціонерне товариством «Сведбанк» та [PERSON] був укладений договір № 30.06-04/67-К, згідно з умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 45 000 доларів США, строком погашення з 15.03.2006 року по 14.03.2011 року. Кредит надано банком у готівковій формі через касу банку на підставі її заяви, кредитні кошти призначені для споживчих цілей. Забезпеченням виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за вказаним кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов кредитного договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконанням, відповідно до п. 2.1 кредитного договору виступає іпотека об`єкта нерухомості, а сааме: квартира по [ADDRESS] , що належить їм на праві приватної власності, яку передано банку в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 15.03.2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л.Ю. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.09.2012 року по справі № 1111/5607/12 було задоволено вимогу кредитора ПАТ «Сведбанк» до позичальника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про дострокове стягнення повної суми заборгованості за кредитним договором № 30.06-04/67-К від 15.03.2006 року. 28.11.2012 року був укладений Договір факторингу № 15 про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 30.06-04/67-К від 15.03.2006 року та Договір № 6970 про відступлення прав за іпотечним договором за якими стягувач ПАТ «Сведбанк» відступило свої права ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». 01.10.2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелева А.М., розглянувши заяву ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», з якою був поданий договір іпотеки від 15.03.2006 року № 561, виданий приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального окргу, [PERSON] Ю [PERSON] , прийняла рішення № 24943200 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , що належить їм на праві приватної власності, за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та внесла відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 11420732. Позивачі зазначають, що відповідачами було укладено договори після звернення первісного кредитора до суду за захистом своїх прав щодо примусового стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання боржником своїх зобов`язань. Вважають дії відповідачів незаконними, посилаючись на вимоги діючого законодавства, просять задовольнити позов. Всудовому засіданні позивачі та їх представники, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Відповідач - представник ПАТ «Сведбанк`в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся, своїх заперечень з приводу поданого позову не подавав. Відповідач - представник ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» подав до суду письмові заперечення, згідно яких просив відмовити в задоволенні вимог. В своїх запереченнях послався на те, що договори укладені між відповідачами є дійсними, відповідають положенням чинного законодавства. Та обставина, що на час передачі права грошової вимоги існувало рішення суду, не може бути підставою для визнання угод недійсними. Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, приватні нотаріуси зазначили про можливість розгляду справи у їх відсутності. З урахуванням думки сторін, суд прийняв рішення про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Згідно з вимогами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом встановлено, що 15.03.2006 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», який змінив свою назву на публічне акціонерне товариство «Сведбанк», а в подальшому на відкрите акціонерне товариством «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №30.06-04/67-К, згідно умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 45 000 доларів США, строком погашення з 15.03.2006 року по 14.03.2011 року. Одночасно забезпеченням виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов кредитного договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконанням, відповідно до п. 2.1 кредитного договору виступає іпотека об`єкта нерухомості, а саме квартира по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [PERSON] , на праві приватної власності, яку передано банку в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 15.03.2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Цимбаревич Л.Ю. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.09.2012 року по справі № 1111/5607/12 було задоволено вимогу кредитора ПАТ «Сведбанк» до позичальника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про дострокове стягнення повної суми заборгованості за кредитним договором № 30.06-04/67-К від 15.03.2006 року. Судом встановлено, що 28.11.2012 року був укладений Договір факторингу № 15 між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Договір про відступлення прав за іпотечними договорами. Згідно п. 1.1. Договору факторингу № 15 від 28.11.2012 pоку, що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» визначено поняття «дійсного права вимоги», яке може бути предметом даного договору. Під «дійсним правом вимоги» у п. 1.1. Договору факторингу № 15 від 28.11.2012 р. розуміється право вимоги щодо якого відсутнє судове рішення. Стаття 512 ЦК України передбачає можливість заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, передбачає можливість відступлення права вимоги кредитора у зобов`язанні, а не відступлення права стягнення грошових коштів на підставі судового рішення. Чинним законодавством України не передбачена можливість відступлення виконання судового рішення іншій особі. Цивільне зобов`язання грунтується на вільному волевиявленні учасників цивільно-правових відносин щодо визначення ними істотних умов договору. Відтак, якщо сторони в договорі передбачили можливість відступлення прав кредитора іншій особі, первісний кредитор вправі відступити свої права за договором іншій особі, але за умови, що первісним кредитором права за кредитним договором не були реалізовані ним самим, зокрема, в порядку звернення з позовними заявами до суду щодо захисту та реалізації своїх прав за кредитним договором. До моменту укладення між ПАТ «Сведбанк» та TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року, кредитор у кредитному зобов`язанні, а саме ПАТ «Сведбанк» вже реалізувало своє право вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, укладеним з [PERSON] , шляхом звернення з позовною заявою до суду. Як вже зазначалось рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.09.2012 року по справі № 1111/5607/12 було задоволено вимогу кредитора ПАТ «Сведбанк» до позичальника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про дострокове стягнення повної суми заборгованості за кредитним договором № 30.06-04/67-К від 15.03.2006 року. Судове рішення набрало законної сили, про що зазначено у постанові про відкриття виконавчого провадження. Тобто, ПАТ «Сведбанк», до укладення з TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» спірної факторингової угоди від 28.11.2012 року, вже реалізував своє право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 15.03.2006 року, шляхом пред`явлення відповідного позову, який в подальшому був задоволений судом, внаслідок чого кредитор - ПАТ «Сведбанк» отримав процесуальний статус стягувача, а не кредитора у зобов`язанні. З ухваленням рішення Ленінським районним судом м. Кіровограда від 21.09.2012 року по справі № 1111/5607/12 та набрання ним законної сили, не припинив своєї дії кредитний договір між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] , проте, в частині задоволення грошових вимог (стягнення кредитної заборгованості) змінилися суб`єктний склад правовідносин, підстави їх виникнення та метод їх правового регулювання. Правові відносини щодо повернення заборгованості за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] грунтуються вже не на підставі кредитного договору,а на підставі судового рішення, відповідно цивільно-правові відносини змінилися на адміністративні, стороною в них є вже не ПАТ «Сведбанк» як кредитор, а ПАТ «Сведбанк» як стягувач, зобов`язаною стороною є не [PERSON] , як позичальник, а [PERSON] , як боржник. Правове регулювання відносин щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі ухваленого судового рішення, маає здійснюватись в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» та ЦПК України. Після ухвалення та набрання законної сили судовим рішенням, ПАТ «Сведбанк», в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з [PERSON] , мало можливість передати іншій особі лише ті права, які має стягувач у виконавчому провадженні. Як встановлено в судовому засіданні ВАТ «Сведбанк» звернувся до відділу ДВС з питання примусового виконання судового рішення про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості в загальній сумі 251\~052,12 грн. Відповідно до вимог ст. 378 ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» відступлення права на стягнення за судовим рішенням іншій особі, здійснюється у порядку правонаступництва - заміни стягувана його правонаступником. Разом з тим, відступлення права на стягнення за судовим рішенням іншій особі нормами ЦК України не регулюється. Процесуальне правонаступництво є можливим лише за умови передачі новому кредитору матеріального права, щодо якого спір вирішується або є вирішеним у судовому порядку. При цьому, новий кредитор може реалізувати відступлене йому матеріальне право (в т.ч. і право грошової вимоги), щодо якого спір вирішено в судовому порядку за участю первісного кредитора та на його користь, лише в порядку, що визначений нормами Закону України «Про виконавче провадження» та ЦПК України. Водночас, новий кредитор позбавляється можливості на умовах, визначених кредитним договором, реалізувати відступлене йому право грошової вимоги, щодо якого спір вирішено в судовому порядку, оскільки в протилежному випадку це призводить до можливості притягнення боржника(позичальника) двічі (або більше разів) до відповідальності за вчинення одного й того самого правопорушення, що прямо суперечить нормам ст. 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Суд встановлено що, в квітні 2013 року представник ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернувся в суду із заявою про заміну сторони у справі правонаступником, зазначивши на обгрунтування заяви, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 21.09.2012 року було задоволено позов ПАТ «Сведбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В свою чергу, 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 своє право вимоги заборгованості по кредитним договорам боржників, на підставі чого існують підстави для здійснення процесуального правонаступництва в порядку ст.37 ЦПК України та видачі виконавчого листа на ім`я правонаступника. З огляду на викладене, посилаючись на ст.ст. 512, 1077 ЦК України, ст. 37 ЦПК України, заявник ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» просив замінити ПАТ «Сведбанк» за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.09.2012 року по справі № 2-3078/12 за позовом ПАТ «Сведбанк» до позивачів про стягнення заборгованості за кредитним договором правонаступником ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», а також видати правонаступнику ТОВ «Вектор Плюс», як новому стягувачу, виконавчий документ на підставі зазначеного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.09.2012 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.10.2013 року (головуючий суддя Кореняк В.К.) за наслідками розгляду зазначеної заяви залучено ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до участі в цивільній справі № 2/1111/1386/12 за позовом ПАТ «Сведбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в якості позивача замість ПАТ «Сведбанк». Постановою Кропивницького апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах від 09.01.2019 року зазначену ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.10.2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд. При новому розгляді заяви ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про заміну сторони у справі правонаступником, яка була подана заявником в квітні 2013 року, представник заявника [PERSON] О.В. заяву підтримав з підстав, зазначених у ній, та просив її задовольнити. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19.03.2019 року заяву ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», заінтересовані особи: ПАТ «Сведбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про заміну сторони у справі ПАТ «Сведбанк» за рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 21.09.2012 року по справі за позовом ПАТ «Сведбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, на правонаступника ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», залишино без задоволення. Враховуючи вищевикладене ПАТ «Сведбанк» на підставі договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року відступило TOB «Факторинговій компанії «Вектор Плюс» недійсне право грошової вимоги (стягнення заборгованості) за кредитним договором від 15.03.2006 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] . У зв`язку з недійсністю відступлення права грошової вимоги (стягнення заборгованості) за основним кредитним договором № 30.06-04/67-К від 15.03.2006 року, недійсним вважається і відступлення прав за іпотечним договором від 15.03.2006 року, що був укладений між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] , [PERSON] . Частиною 1 ст. 1078 ЦК Українивстановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошовоївимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Предметом договору фінансування під відступлення грошової вимоги може бути: передача грошової вимоги фактору в обмін на надання клієнту грошових коштів; відступлення клієнтом фактору своєї грошової вимоги, як способу забезпечення виконання зобов`язання, що є у клієнта перед фактором (наприклад кредитний договір). Грошова вимога це вимога клієнта до боржника на підставі будь-якого договору, за яким боржник повинен виплатити клієнту певну грошову суму. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003 року (зі змінами) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі не виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, вимоги клієнта до боржника, пов`язані з отриманням від боржника будь-яких робіт, послуг або інших благ в натуральній формі, не можуть бути предметом іпотеки відступлення за договором факторингу. Крім того, цей договір суперечить положенням ст. 1078 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до норм ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» до фінансових послуг належить договір факторингу, статтею 21 цього Закону встановлено, що державне регулювання ринку фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, яка була створена після ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України (Указ Президента України № 1070/2011 від 23.11.2011 року). Як вбачається із розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» із змінами, внесеними згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1926 від 13.08.2015 року, до фінансової послуги факторингу віднесено: фінансування клієнтів суб`єктів господарювання, які уклади договір з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників суб`єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом скошування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Як встановлено судом на час укладення договору факторингу № 15 вказане розпорядження було чинним і підлягало застосуванню фінансовими установами під час здійснення факторингових операцій. Частиною 2 ст. 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг, до якої Україна приєдналась 11.01.2006 року, визначено, що договір факторингу означає договір, укладений між однією стороною (позичальником) та іншою стороною (фактором), відповідно до якого позичальник відступає або може відступити право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі продажу товарів укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Таким чином у фактора відсутнє право на придбання права відступної вимоги до фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання. Кошти за кредитним договором № 30.06-04/67-Квід від 15.03.2006 року надані [PERSON] , як фізичній особі для задоволення власних споживчих потреб, не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності. З урахуванням викладеного, договір факторингу № 15 від 28.11.2012 року в частині передачі права вимоги за кредитним договором № 30.06-04/67-К від 15.03.2006 року є недійсним, оскільки на час його укладення останній суперечив актам цивільного законодавства, а саме, розпорядженню Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України № 231 від 03.04.2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» із змінами, внесеними згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1926 від 13.08.2015 року, а тому позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги даної статті суд стягує з відповідачів пропорційно з кожного на користь позивачів понесені ними судові витрати в сумі 1\~280 грн. по 640 грн. з кожного.

Outcome: approved