Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики в сумі 250000 грн. 00 коп. В заяві зазначили, що 26 грудня 2017 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивачі передали, а відповідач прийняв у позику та зобов'язався повернути до 31 січня 2018 року 250000,00 грн. Сторони уклали зазначений правочин в простій письмовій формі. До теперішнього часу зазначену суму відповідач не повернув. Таким чином, взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконав, в зв'язку з чим позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь по 125000,00 грн. кожному, а також витрати по сплаті судового збору в сумі по 1250,00 грн.. В судове засідання представник позивачів не з'явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, розгляд справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. За вказаних обставин у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України суд знаходить за можливе вирішення справи у відсутність представника позивачів. Відповідач суду заперечень не надав до суду не з'явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. З'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з таких міркувань. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і закону. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як випливає з наданої суду розписки від 26.12.2017 року відповідач отримав у позивачів в позику 250000,00 грн., які зобов'язався повернути до 31 січня 2018 року, що об'єктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами. Зазначений доказ є належними і допустимим, оскільки сторонами дотримані вимоги закону до форми договору позики при його укладенні. Наявність оригіналу цього договору у кредиторів в силу ст. 545 ЦК України свідчить про невиконання зобов'язання боржником. Солідарне зобов'язання внормоване статтею 541 ЦК України, відповідно до якої с олідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. В силу ст. 540 ЦК України в солідарному зобов'язанні (тобто в зобов'язанні, в якому беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників) кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. У разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів), як випливає із змісту ст. 542 ЦК України, кожний із кредиторів має право пред'явити боржникові вимогу у повному обсязі. Борговий документ, на який вже посилався суд, свідчить про наявність у правовідносинах сторін ознак солідарного зобов'язання, так як за змістом розписки від 26.12.2017 року відповідач отримав у позивачів в позику 250000,00 грн. Пред»явлення кожним із кредиторів вимоги про повернення рівних частин грошового зобов'язання, які у сумі утворюють грошове зобов'язання у повному обсязі, не суперечить вимогам наведених судом ст. ст. 540-542 ЦК України, тому приймається судом як таке, що підлягає задоволенню. З огляду на викладене суд вбачає всі підстави для задоволення позову. Судовий збір, попередньо сплачений позивачами, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутий з відповідача на їх користь у рівних частках.

Outcome: approved