Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок та земельну ділянку в обґрунтування позову вказали, що 25.09.1988 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, в період якого в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . До 2004 року вони всі разом з відповідачами проживали у квартирі [ADDRESS] , яка належала позивачу на праві власності. На підставі довіреності колишня дружина продала вказану квартиру та виключно за рахунок виручених від продажу квартири коштів було придбано будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,078га. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського нотаріального округу Самойленком А.Г. за реєстровим номером 1300. Кошти за будинок передавав продавцю позивач [PERSON] особисто і на прохання відповідачки [PERSON] покупцями у договорі купівлі-продажу будинку було зазначено саме дружину [PERSON] та дочку [PERSON] . Також, згідно спільних домовленостей позивач [PERSON] продала належну їй частину будинку [ADDRESS] квартиру, а гроші від цього продажу були витрачені на добудову та придбання матеріалів для добудови. В період з 2005 року по 2013 року даний будинок збільшився у своїх розмірах за рахунок прибудови та за рахунок коштів позивачів з 34,1 до 94,8 м.кв. В свою чергу [PERSON] займалась по господарству, витрачала кошти на купівлю продуктів та годувала робітників. При оформленні документів відповідачі за згоди позивачів набули право власності на будинок та земельну ділянку. Згідно з ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 74 СК України спільною сумісною власністю є майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів майно, набуте жінкою та чоловіком за час спільного проживання однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно ст. 175 СК України на майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, поширюється режим спільної сумісної власності. Така законодавча презумпція діє, якщо інше не встановлено договором між членами сім`ї, укладеним у письмовій формі, як в даному випадку. Для з`ясування кола осіб, які входять до складу членів сім`ї слід виходити з абзацу 1 ч.2 ст. 3 СК України, за якою сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю й тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідач [PERSON] на момент придбання квартири в м. Житомирі та спірного будинку була неповнолітнім членом сім`ї, маючи перш за все кровне споріднення з усіма стронами справи, що є безспірною умовою виникнення у неї права на спільне майно, без урахування її внеску у спільну працю чи внесених коштів. Отже, в даному випадку спірний будинок та земельну ділянку 0, 0782 га було придбано фактичним подружжям після 01.01.2004 року, тому в даному випадку до такого майна застосовується положення статті 74 СК України, тобто вказане майно є спільною сумісною власністю. Враховуючи викладене просять визнати спірний будинок та земельну ділянку об`єктом права спільної сумісної власності позивачів та відповідачів в рівних частках. В ході розгляду справи позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги, суду пояснили, що спірний будинок має належати позивачам та відповідачам в рівних частках як членам сім`ї, оскільки будинок купувався за спільні сімейні кошти від продажу належної позивачу [PERSON] квартири в м. Житомирі, а позивач [PERSON] продала належний їй будинок в м. Коростишів та кошти пішли на добудову та ремонт придбаного будинку по [ADDRESS] внаслідок чого останній збільшився в своїй площі. Просять позов задовольнити. Відповідачі та їх представник позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що спірний будинок належить відповідачам. За кошти від продажу квартири в м. Житомирі було придбано спірний будинок та земельну ділянку, а частину грошей забрав позивач [PERSON] , тобто гроші були фактично поділені між ними. Будинок збільшився в площі за рахунок добудови яка була здійснена в кінці 2013 року вже після припинення спільного проживання [PERSON] та [PERSON] . Крім того позивачами пропущено строк позовної давності, оскільки останні вже звертались з аналогічним позовом у серпні 2014 року, який був залишений без розгляду. Просять відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог вважає, що позов підлягає до часткового задоволення зі слідуючих підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 1988 року, від шлюбу мають дочку [PERSON] , 1989р.н. і шлюб розірвано за рішенням Корольовського районного суду м. Житомира 01.03.2004 року. Згідно рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 08 вересня 2020 року, яке залишене без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 280/1710/18, встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] як чоловіка і жінки без шлюбу в період з 02.04.2004 по 13.08.2013. 04 вересня 2004 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] , від імені якої на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Самойленком А.Г., діяла [PERSON] , продала, а покупці [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,0782га, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Самойленком А.Г., договір підписано [PERSON] , [PERSON] та неповнолітньою [PERSON] , [INFO] яка діє за згодою своєї матері [PERSON] . Особи сторін встановлено, їх дієздатність, повноваження представника перевірено. Вказаний договір купівлі продажу спірного будинку та земельної ділянки є чинним. У відповідності до ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу і відповідно до ст. 60 та ч.1 ст.70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і частки майна подружжя є рівними Враховуючи викладене, то набута 1/2 частина житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] згідно вищевказаного договору купівлі-продажу від 04 вересня 2004 року є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи, що позивач [PERSON] продала належну їй 1/2 частину будинку в [ADDRESS] - 15 грудня 2004 року, що підтверджується договором купівлі-продажу, тобто вже після купівлі будинку по [ADDRESS] , то відповідно відсутні докази щодо купівлі спірного будинку та земельної ділянки за спільні кошти, зокрема [PERSON] . Крім того, [PERSON] діяла як представник продавця за договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 04.09.2004 року, а у відповідності до ч.3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом, а тому позовні вимоги в частині визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності в тому числі і [PERSON] задоволенню не підлягають. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 04.09.2004 року частка дочки [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , яка на час укладення договору була неповнолітньою, визначена і відповідно за останньою зареєстроване право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку та земельної ділянки, тобто вказана частина будинку та земельної ділянки була придбана особисто неповнолітній дитині, будь - яких підстав для зменшення її частки позивачами не вказано, а посилання позивачів на ст. 175 СК України в даному випадку стосується майна набутого батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів і виниклі відносини вказана норма закону не регулює. Збільшення площі будинку, на що посилаються сторони, має значення при вирішенні вимог щодо поділу спірного будинку в натурі, однак такі вимоги не є предметом позову в даній справі. Стосовно заяви представника відповідача щодо застосування строків позовної давності з тих підстав, що позивачі дізнались про ймовірне порушення їх прав у серпні 2014 року, оскільки позивач [PERSON] 08.08.2014 року вже звертався з позовом про визнання будинку по [ADDRESS] спільною сумісною власністю, то суд вважає її безпідставною, оскільки в 2014 році вказаний позов був залишений без розгляду на підставі заяви [PERSON] з якої вбачається, що існує домовленість щодо оформлення права власності в позасудовому порядку, тобто відповідачами були вчинені дії, які свідчили про визнання обов`язку щодо оформлення права власності на спірний будинок і на позивача, тобто перебіг позовної давності в даному випадку переривається на підставі ч.1 ст. 264 ЦК України), в зв`язку з чим позов був залишений без розгляду і лише коли позивач в 2018 році звернувся до поліції із заявою про вчинення шахрайській дій з боку відповідача щодо спірного будинку, так як остання відмовилась вчиняти дії щодо нотаріального оформлення прав позивача на спірний будинок та направила вимогу матері позивача про виселення з будинку мотивуючи тим, що співвласниками цього будинку є відповідач та дочка сторін і відповідно з цього часу позивач дізнався про порушення його прав щодо спірного будинку і відповідно строк позовної давності позивачами не пропущений виходячи з положень ч.1 ст. 261, ч.1 ст. 264 ЦК України. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає до стягнення 1451грн.92 коп. сплаченого судового збору. Враховуючи викладене, на підставі ст. 60 та ч.1 ст.70, ст. 74 СК України,

Outcome: partial