Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в Житомирський районний суд Житомирської області до [PERSON], третьої особи приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що 08 червня 2011 року [PERSON], батько позивачки, на випадок своєї смерті заповідав все своє майно, в тому числі житловий будинок [ADDRESS] відповідачці [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після відкриття спадщини позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено в зв'язку з тим, що існує заповіт померлого батька на ім'я [PERSON] від 08 червня 2011 року, який позивачка вважає не відповідає волевиявленню померлого, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивачка позов підтримала з підстав зазначених в ньому, в подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачка та її представник позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Третя особа у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі та розглядати справу у його відсутність. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.11, 21). Відповідачка [PERSON] є дружиною [PERSON] (а.с.45). [PERSON] помер [INFO] (а.с.9). За життя [PERSON] 08 червня 2011 року розпорядився належним йому на праві власності майном заповівши його [PERSON], про що свідчить відповідний заповіт, посвідчений нотаріально (а.с.12). Спадкоємцями [PERSON] по закону є [PERSON] та [PERSON], а по заповіту [PERSON] З листа голови СПЕК заступника головної частини по медичній частині Житомирської обласної психіатричної лікарні Депутатової Г.П. (а.с.100, 143) вбачається, що провести посмертну судово-психіатричну експертизу психічного стану [PERSON] на момент підписання заповіту неможливо через відсутність якої-небудь медичної документації на цей період. Таким чином [PERSON] на момент укладення оспорюваного правочину не перебував на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах, рішення про визнання його недієздатним не прийнято. З повідомлення Житомирського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз повідомлено про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи оскільки почеркові об'єкти є незіставлювальними між собою та недостатністю представлених для дослідження документів, а також смертю [PERSON] (а.с.182-183). По справі були допитані свідки зі сторони позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які пояснили, що знають померлого, на їх думку померлий хворів і він не розумів значення своїх дій. Аналізуючи показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд також приходить до висновку, що їх показання не можуть бути належним доказом того факту, що оспорюваний заповіт [PERSON] вчинила у момент, коли він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг ними керувати. Навпаки, зазначені свідки не заперечували, що [PERSON] працював, оформився на пенсію, мав дружину, що свідчить про його дієздатність. Відповідачка в судовому засіданні надала пояснення, що вона з [PERSON] проживала в зареєстрованому шлюбі з 1996 року, діти до нього не навідувалися, при складанні заповіту нотаріус спитав чому складається заповіт не на користь дітей, на що [PERSON] відповів, що діти з ним не спілкуються, а позивач була одружена з сином відповідачки з 1997 року по 2003 рік та з 1997 року не проживає в с.Сонячне, зателефонувати до дочки померлого відповідачка не мала змоги, оскільки не знала засобів зв'язку, останній час померлий почував себе дуже добре. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом лише двох категорій осіб, а саме: самої особи, що вчинила правочин, та у разі її смерті інших осіб, чиї цивільні право або інтереси порушені. У другому випадку особа, що звернулася із таким позовом, повинна відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України довести факт того, що фізична особа вчинила правочин у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, оспорюваним правочином порушено права такої особи та її цивільні права або інтереси належними, достатніми та допустимими доказами. Статтею 1257 ЦК України чітко встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсним заповіту здійсненим [PERSON] немає, оскільки належних та допустимих доказів того факту, що на момент укладення заповіту складеного 8 червня 2011 року [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати, позивачем не надано.

Outcome: dismissed