Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із відповідним позовом. Свої вимоги мотивують тим, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира № 20 в будинку [ADDRESS]. Відповідно до приватизаційних документів, загальна площа квартири склала 55,4 кв.м., з яких 11,7 кв.м. - приміщення туалету. Відтак, вказаним туалетом позивачі користуються з 2004 року. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01.03.2005 року свідоцтво позивачів про право власності на квартиру [NUMBER] визнане недійсним в частині передачі у власність приміщення туалету. Однак, після 01.03.2005 року позивачі продовжили безперервно, добросовісно та відкрито користуватися даним приміщенням. Крім того, позивачами здійснені ремонтні роботи, в результаті яких приміщення туалету фактично приєднане до квартири. Просять суд визнати за ними право спільної сумісної власності на приміщення туалету площею 11,7 кв.м. в буд. [ADDRESS]. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позову задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача Львівської міської ради вирішення позову залишив на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, суд встановив наступне. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири № 20 в буд. [ADDRESS]. Квартира загальною площею 55,4 кв.м. належить позивачам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] від 30.12.2003 року. Приміщення на літ. 20-4 (туалет) вписане до технічного паспорта квартири позивачів. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01.03.2005 року свідоцтво позивачів про право власності на квартиру [NUMBER] визнане недійсним в частині передачі у власність приміщення туалету. 02.06.2005 року власник квартир №№ 14, 15 в буд. [ADDRESS] [PERSON] подала до Галицької районної адміністрації ЛМР нотаріально посвідчену заяву про те, що вона дає свою згоду на приєднання приміщення туалету площею 11,7 кв.м. до квартир №№ 19, 20, що належить позивачам. Згідно з актом від 12.09.2016 року, затвердженим директором ЛМКП «Айсберг», комісією комунального підприємства при спілкуванні з мешканцями будинку [ADDRESS] ними встановлено, що власники квартири № 20 користуються приміщенням туалету площею 11,7 кв.м. тривалий час, претензії та скарги зі сторони сусідів відсутні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. За змістом зазначеної статті слідує, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, оренди, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Об'єктом правової охорони за ст. 344 ЦК є нерухоме або рухоме майно. Вказана стаття визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Володіння має бути відкритим, очевидним для усіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним. Володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. Відповідно до ч.3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Судом встановлено, що позивачі безперервно протягом визначених законом строків відкрито володіють приміщенням туалету (літ. 20-4) площею 11,7 кв.м. в будинку [ADDRESS], очевидно для усіх третіх осіб, що підтверджується письмовими доказами. Позивачі не вживали жодних заходів, спрямованих на приховання факту володіння майном від третіх осіб, у тому числі сумлінно виконували обов'язки, що лежать на власнику приміщень, зокрема здійснювали ремонт приміщення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У зв'язку з тим, що позивачі не заявили вимог щодо розподілу судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved