Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до Запорізького районного суду Запорізької області з позовною заявою, яку неодноразово уточнювали до [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа: Головне управління Держземагенства у Запорізькій області про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що в 1973 році наша родина придбала у [PERSON] та [PERSON] ? частину будинку № 24 по вул. Центральній в селі Долинське Запорізького району Запорізької області. В даному будинку родина позивачів проживає до даного часу. На даний момент в будинку проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після придбання ? частини даного будинку, колгоспом «Дружба» [PERSON] була надана земельна ділянка у розмірі 0,25 га. при купленому будинку у [PERSON] (протоколи засідань правління від 10.01.1974 року № 1 та зборів уповноважених членів колгоспу «Дружба» від 30.08.1974 року № 3), [PERSON] була надана земельна ділянка у розмірі 0,14 га. при купленому будинку у [PERSON] (протоколи засідань правління від 27.11.1973 року № 14 та зборів уповноважених членів колгоспу «Дружба» від 07.02.1974 року № 1). Загальна площа виділених ділянок 0,39 га. Про виділення колгоспом «Дружба» [PERSON] та [PERSON] даних земельних ділянок свідчать відповіді на запит суду з Державного архіву Запорізької області від 02.02.2009 року № Я-7 та № Я-8, що знаходяться в матеріалах справи, та надані архівом копії Протоколу засідання правління колгоспу «Дружба» № 1 від 10.01.1974 року, Протоколу загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Дружба» Запорізького району Запорізької області № 3 від 30.08.1974 року, Протоколу засідання правління колгоспу «Дружба» № 14 від 27.11.1973 року, Протоколу загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Дружба» Запорізького району Запорізької області № 1 від 07.02.1974 року. Земельні ділянки виділені колгоспом відповідно до ст.ст. 63, 64, 70, 106 Земельного кодексу Української РСР прийнятого в 1970 році (в редакції що діяла в 1973-1974 році). Як вбачається з Протоколу загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Дружба» Запорізького району Запорізької області № 3 від 30.08.1974 року, [PERSON] та [PERSON] були прийнятті до членів колгоспу «Дружба». Відповідно в даному випадку мова вже йде про земельну ділянку виділену колгоспом «Дружба» колгоспному двору родини [PERSON]. Загальна площа виділеної ділянки – 0,39 га. Враховуючи, те що земельна ділянка виділялась колгоспом – то вона відповідала розмірам передбачену статуту колгоспу. З моменту виділення в 1973-1974 роках і по даний час (більше ніж 35 років) позивачі користуються земельною ділянкою, що виділена колгоспом. Про що свідчать додатково: - Погосподарська книга № 1 [PERSON] сільської ради народних депутатів за період з 1986року по 1990 рік, згідно з якою в користуванні в 1986, 1987 році була земельна ділянка розміром 0,28 га., в 1988-1990 роках розміром 0,22 га.; - Погосподарська книга № 11 [PERSON] сільської ради народних депутатів за період з 1991 року по 1995 рік, згідно з якою в користуванні в 1991-1995 роках була земельна ділянка розміром 0,22 га.; - кадастрова книга складена в 1993 році, згідно з якою, на момент складання книги, в користуванні у [PERSON] була земельна ділянка площею 0,22 га.; По господарські книги за період з 1973 року по 1986 року сільська рада на запит суду не надала. В зв’язку з ліквідацією колгоспу «Дружба», не вдалось отримати земельно-шнурові книги колгоспу. На даний момент, згідно з технічним паспортом БТІ, будинок № 24 по вул. Центральній в селі Долинське Запорізького району запорізької області займає земельну ділянку в розмірі 0,3738 га. Позивачі користуються земельною ділянкою в розмірі 0,3091 га., у тому числі: для обслуговування будинку і господарських споруд – 0,075 га, під садом – 0, 0182 га., під городом – 0,2159 га. В 2006 році позивачі звернулись до [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області з заявами про приватизацію земельної ділянки, якою вони користуються. Рішенням сьомої сесії п’ятого скликання від 10.01.2007 року № 41 [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області заяви позивачів були задоволені частково – було передано у спільну власність земельну ділянку площею 0,075 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд с. Долинське, вул. Центральна, буд 24, в іншій частині відмовлено. Дане рішення приймалось без повідомлення позивачів про час та місце розгляду їх заяв та без фактичного з’ясування розмірів земельної ділянки якою користуються позивачі. В зв’язку з незгодою з вищенаведеним рішенням, позивачі звернулися з адміністративним позовом до Запорізького районного суду Запорізької області. Постановою від 13.07.2012 року по справі № 2-а-3082/2012(№/п 2-а/810/8/2012) позовні вимоги було задоволено частково. Рішення сільської ради скасовано в частині відмові в наданні земельної ділянки якою фактично користуються позивачі загальною площею 0,2341 га. (0,0182 га. під садом та 0,2159 га. під городом). Рішення мотивовано тим що сільська рада розглянула заяви позивачів без їх участі та не обґрунтувала в рішенні розмір ділянки, що виділяється та не обґрунтувала відмову в наданні іншої частини. Суд дійшов висновку що сільська рада порушила процедуру прийняття рішення. Згідно з ст. 20 Земельного кодексу Української РСР (ВР УРСР, від 08.07.1970), право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських [PERSON], а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних [PERSON] депутатів трудящих. Ст. 63 даного кодексу передбачає, що кожний колгоспний двір має право на присадибну земельну ділянку, яка надається в порядку і в межах норм, передбачених статутом колгоспу. Присадибна земельна ділянка надається для будівництва житлового будинку, господарських будівель, під город, сад та на інші потреби. До присадибної ділянки входить вся площа, в тому числі і зайнята будівлями. Присадибна ділянка не може передаватися в користування іншим особам або оброблятися з застосуванням найманої праці. Право колгоспного двору на присадибну ділянку засвідчується записом в земельній шнуровій книзі колгоспу. Ст. 64 даного кодексу передбачає, що присадибна земельна ділянка надається колгоспному двору за рішенням загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених); її розміри встановлюються з урахуванням кількості членів двору та їх трудової участі в громадському господарстві колгоспу. При здійсненні компактної забудови сільських населених пунктів колгосп виділяє колгоспникам біля їх житлових будинків присадибні ділянки в меншому розмірі, надаючи їм решту земельної ділянки за межами житлової зони населеного пункту. При цьому загальна земельна площа, виділена в користування колгоспного двору, не повинна перевищувати розміру присадибної ділянки, передбаченого статутом колгоспу. Новоутворюванні колгоспні двори, зареєстровані в сільських (селищних) [PERSON] депутатів трудящих, мають право на одержання присадибних ділянок в порядку і розмірах, визначених статутом колгоспу. Надання присадибних ділянок провадиться за рахунок вільних присадибних земель. Відповідно до ст. 106 Земельного кодексу Української РСР, земельні ділянки в межах сільського населеного пункту, закріплені за колгоспами, радгоспами та іншими сільськогосподарськими підприємствами, використовуються ними під забудову житловими, культурно-побутовими, виробничими будівлями і спорудами, а також для присадибного землекористування відповідно до статей 58, 63, 64, 73, 77, 78 цього Кодексу. Розміщення на цих землях житлових, культурно-побутових, виробничих будівель і споруд провадиться за погодженням з виконавчим комітетом сільської [PERSON] депутатів трудящих. При здійсненні компактної забудови перспективних сільських населених пунктів присадибні ділянки при жилих будинках громадян можуть виділятися у відповідності з проектами планування забудови цих пунктів і в меншому проти норми розмірі з наданням решти земельної ділянки за межами житлової забудови сільського населеного пункту. Згідно з п. 5 Постановою Верховної [PERSON] Української РСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18.12.1990 року № 562-ХІІ громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. В п. 6 Постанови Верховної [PERSON] Української РСР «Про земельну реформу» від 18.12.1990 року № 563-ХІІ встановлено, що громадяни підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 01 січня 2008 року оформити право власності або право користування землею. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Ч. 2. даної статті передбачає що, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з ч. 3 вищезазначеної статті, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 33 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ, Громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ч.1 ст. 35 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ, громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Частина 1, 2 ст. 86 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ, передбачає, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади. Згідно з ст. 121 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ, Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: - для ведення особистого селянського господарства – не більше 2,0 гектара; - для ведення садівництва – не більше 0,12 гектара; - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах – не більше 0,25 гектара. Як вбачається, земельна ділянка позивачів не перевищує розмірів передбачених кодексом. Позивачі відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ звернулись до відповідача про безоплатну приватизацію земельної ділянки що знаходиться в користуванні позивачів. Їх заява задоволена частково, а саме – передано у спільну власність земельну ділянку площею 0,075 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідача безпідставно відмовив в передачі у власність позивачам земельної ділянки під садом у розмірі 0,0182 га. та під городом у розмірі 0,2159 га. Згідно з ч. 11 даної статті, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивачів підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Запорізького району в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачів та просила суд відмовити в задоволенні позову. Представником відповідача до суду надані письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що [PERSON] сільська рада не згодна з обставинами викладеними в уточненій позовній заяві та вважає її необґрунтованою з наступних підстав. По-перше протокол засідань правління від 10.01.1974 року № 1 вказано «Слушали: заявление [PERSON] о наделе земельного участка. Постановили: Рекомендовать собранию уполномоченных колхозников наделить [PERSON] земельным участком в количестве 0,25 га. при купленном доме у [PERSON] в с. Долинском». Протокол № 3 общего собрания уполномоченных колхозников колхоза «Дружба» Запорожского района Запорожской области от 30 августа 1974 года, в частині, що стосується [PERSON], то в цьому протоколі була розглянута її заява про прийом її в члени колгоспу, що стосується наділенням [PERSON] земельною ділянкою в розмірі 0,25 га., то про це нічого не сказано. Представник відповідача, вказує, що стосовно того, що стосується загального затвердження рішень правління колгоспу «Дружба», в якому рекомендувалося наділити [PERSON] земельною ділянкою, то це можна вважати підставою про саме надання [PERSON] земельної ділянки в розмірі 0,25 га. Так як відповідно до ст. 12 Земельного кодексу Української РСР від 08ю07.1970 року сільські ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на своїй території: зокрема, затверджують рішення загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених) або адміністрації радгоспу, підприємства, організації, установи про наділення присадибних ділянок робітникам, службовцям, пенсіонерам та інвалідам, які проживають у сільських населених пунктах. Тобто, представник відповідача вважає, що дані протоколи повинні бути затверджені сільською радою народних депутатів. Що стосується розміру земельної ділянки відповідно до технічного паспорту на забудову, за адресою с. Долинське, вул. Центральна, 24, в якому зазначено розмір земельної ділянки 0,3738 га. на який посилається представник позивачів, то представник відповідача зазначає, що БТІ до землі жодного відношення немає. По-друге, представник відповідача вказує, що в Акті перевірки додержання вимог земельного законодавства № 78 від 18.05.2014 року, зазначено, що земельна ділянка знаходиться між будинком позивачів за адресою: с. Долинське, вул. Центральна, 24 і земельною ділянкою с. Долинське, вул. Шкільна, 14А. Але при обстеженні вказаної земельної ділянки державним інспектором сільського господарства в Запорізькій області. не був присутній власник земельної ділянки с. Долинське, вул. Шкільна, 14А, який би міг, на думку представника відповідача, вказати межі своєї земельної ділянки. Також представник відповідача зазначає, що на земельній ділянці с. Долинське, вул. Центральна, 24 є струмок, наявність якого вбачається й з технічної документації і на житловий будинок і на земельну ділянку, яку було надано представником позивачів до матеріалів справи, а відповідно до ст. 60 ЗК України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об’єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні смуги захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 га. – 25м. така ж норма викладена в ст. 88 ВК України. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЗК України, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і заліснення), а також садівництва та городництва. А при обстеженні земельної ділянки було встановлено, що [PERSON] прибережна захисна смуга розорюється, що є на думку представника відповідача порушенням. Далі представник відповідача вказує, що згідно копій погосподарських книг, які [PERSON] сільською радою були надані до матеріалів справи, підтверджується площа спірної земельної ділянки, що складає 0,075 га. з підписом голови домогосподарства – [PERSON], а саме: погосподарська книга за № 8 від 1996 р.-2000 р. та погосподарська книга за № 1 від 2001р.-2005р., землекадастрова книга від 02.07.1993 року. Також наведені заперечення проти позовних вимог щодо передачі земельної ділянки у спільну власність позивачів, представником відповідача перелічені норми Земельного кодексу України щодо набуття права власності на землю та передачу у спільну сумісну власність земельної ділянки співвласникам жилого будинку. Представник третьої особи Головного управління Держземагенства у Запорізькій області в судове засідання не з’явився, але раніше надано клопотання про розгляд справи за відсутності їхнього представника та долучені письмові пояснення стосовно суті справи, а саме в письмових поясненнях перелічені норми Земельного кодексу України які регулюють підстави набуття прав власності на земельні ділянки громадянами , а також норми закону щодо спільної власності на земельну ділянку. Суд розглянувши матеріали справи, заслухавши сторони у справі, вивчивши пояснення третьої особи, допитавши свідків в судових засіданнях, дослідивши усі докази у сукупності, вважає, що вимоги позивача законні та обґрунтовані, позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судових засіданнях встановлено, що в 1973 році наша родина придбала у [PERSON] та [PERSON] ? частину будинку № 24 по вул. Центральній в селі Долинське Запорізького району Запорізької області. В даному будинку родина позивачів проживає до даного часу. На даний момент в будинку проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після придбання ? частини даного будинку, колгоспом «Дружба» [PERSON] була надана земельна ділянка у розмірі 0,25 га. при купленому будинку у [PERSON] (протоколи засідань правління від 10.01.1974 року № 1 та зборів уповноважених членів колгоспу «Дружба» від 30.08.1974 року № 3), [PERSON] була надана земельна ділянка у розмірі 0,14 га. при купленому будинку у [PERSON] (протоколи засідань правління від 27.11.1973 року № 14 та зборів уповноважених членів колгоспу «Дружба» від 07.02.1974 року № 1). Загальна площа виділених ділянок 0,39 га. Про виділення колгоспом «Дружба» [PERSON] та [PERSON] даних земельних ділянок свідчать відповіді на запит суду з Державного архіву Запорізької області від 02.02.2009 року № Я-7 та № Я-8, що знаходяться в матеріалах справи, та надані архівом копії Протоколу засідання правління колгоспу «Дружба» № 1 від 10.01.1974 року, Протоколу загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Дружба» Запорізького району Запорізької області № 3 від 30.08.1974 року, Протоколу засідання правління колгоспу «Дружба» № 14 від 27.11.1973 року, Протоколу загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Дружба» Запорізького району Запорізької області № 1 від 07.02.1974 року. Земельні ділянки виділені колгоспом відповідно до ст.ст. 63, 64, 70, 106 Земельного кодексу Української РСР прийнятого в 1970 році (в редакції що діяла в 1973-1974 році). Як вбачається з Протоколу загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Дружба» Запорізького району Запорізької області № 3 від 30.08.1974 року, [PERSON] та [PERSON] були прийнятті до членів колгоспу «Дружба». Відповідно в даному випадку мова вже йде про земельну ділянку виділену колгоспом «Дружба» колгоспному двору родини [PERSON]. Загальна площа виділеної ділянки – 0,39 га. Враховуючи, те що земельна ділянка виділялась колгоспом – то вона відповідала розмірам передбачену статуту колгоспу. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу Української РСР прийнятого 08.07.1970 року, [PERSON] депутатів, їх виконавчі комітети на своїй території затверджують рішення загальних зборів членів колгоспу(зборів уповноважених) про наділення присадибних ділянок робітникам, службовцям, пенсіонерам та інвалідам, які проживають у сільських населених пунктах. З вищенаведеної норми закону вбачається, що затвердженню підлягають не всі рішення про наділення присадибними ділянками а лише рішення, що не стосуються членів колгоспів та осіб що працюють в колгоспі. Як вбачається з Протоколу загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Дружба» Запорізького району Запорізької області № 3 від 30.08.1974 року, [PERSON] та [PERSON] були прийнятті до членів колгоспу «Дружба». Відповідно в даному випадку мова вже йде про земельну ділянку виділену колгоспом «Дружба» колгоспному двору родини [PERSON]. В зв’язку з вищенаведеним, дане рішення в частині наділення земельною ділянкою [PERSON] не підлягає затвердженню [PERSON] радою. Відносно того, що в Протоколі загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Дружба» Запорізького району Запорізької області № 3 від 30.08.1974 року питання наділення [PERSON] земельною ділянкою не виносилось окремим пунктом слід зазначити, що дане питання вирішене загальним затвердженням рішень правління колгоспу «Дружба» зазначених в протоколах № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9. Даний спосіб затвердження був звичайний в ті часи у випадку відсутності заперечень з боку членів колгоспу. З моменту виділення в 1973-1974 роках і по даний час (більше ніж 35 років) позивачі користуються земельною ділянкою, що виділена колгоспом. Про що свідчать: - Погосподарська книга № 1 [PERSON] сільської ради народних депутатів за період з 1986року по 1990 рік, згідно з якою в користуванні в 1986, 1987 році була земельна ділянка розміром 0,28 га., в 1988-1990 роках розміром 0,22 га.; - Погосподарська книга № 11 [PERSON] сільської ради народних депутатів за період з 1991 року по 1995 рік, згідно з якою в користуванні в 1991-1995 роках була земельна ділянка розміром 0,22 га.; - кадастрова книга складена в 1993 році, згідно з якою, на момент складання книги, в користуванні у [PERSON] була земельна ділянка площею 0,22 га.; Погосподарські книги за період з 1973 року по 1986 року сільська рада на запит суду не надала. В зв’язку з ліквідацією колгоспу «Дружба», не вдалось отримати земельно-шнурові книги колгоспу. На даний момент, згідно з технічним паспортом БТІ, будинок № 24 по вул. Центральній в селі Долинське Запорізького району запорізької області займає земельну ділянку в розмірі 0,3738 га. Позивачі користуються земельною ділянкою в розмірі 0,3091 га., у тому числі: для обслуговування будинку і господарських споруд – 0,075 га, під садом – 0, 0182 га., під городом – 0,2159 га. У відповіді на запит суду [PERSON] сільської ради від 27.12.2007 року зазначено, що позивачі користувались у період 1986-1987 р.р. земельною ділянкою площею 0.28 га. У період 1988-1990 роки – 0,22 га. Далі в 1991 році відповідач у відповіді на запит суду з незрозумілих причин зазначає розмір земельної 0,075 га. Але це суперечить записам в земельнокадастровій книзі, витяг з якої знаходиться в матеріалах справи. Дана книга була складена 02.07.1993 року і в ній зазначено ділянку розміром 0,22 га. Ч. 1 ст. 27 Земельного кодексу Української РСР від 18.12.1990 року № 561-ХІІ передбачає перелік підстав для припинення право користування земельною ділянкою чи її частиною: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 вищезазначеної статті, припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1 - 8 частини першої та частиною третьою цієї статті, провадиться у межах населених пунктів відповідною [PERSON] народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, [PERSON] народних депутатів, а у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті, - за рішенням [PERSON] народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки. Ч. 6 ст. 27 Земельного кодексу Української РСР передбачено, що припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 5 - 9 частини першої цієї статті, в разі незгоди землекористувача провадиться у судовому порядку. Ст. 29 Земельного кодексу Української РСР передбачає порядок припинення права власності на землю та права користування земельною ділянкою. Однак відповідачем не надано суду жодних доказів відмови позивачів від використання земельної ділянки чи вжиття радою чи іншим органом заходів по припиненню користування позивачами спірної земельної ділянки. Крім того, відповідачем так і не були надані Погосподарські книги за період з 1973 року по1985 рік (включно). В 2006 році позивачі звернулись до [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області з заявами про приватизацію земельної ділянки, якою вони користуються. Рішенням сьомої сесії п’ятого скликання від 10.01.2007 року № 41 [PERSON] сільської ради Запорізького району Запорізької області заяви позивачів були задоволені частково – було передано у спільну власність земельну ділянку площею 0,075 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд с. Долинське, вул. Центральна, буд 24, в іншій частині відмовлено. Дане рішення приймалось без повідомлення позивачів про час та місце розгляду їх заяв та без фактичного з’ясування розмірів земельної ділянки якою користуються позивачі. В зв’язку з незгодою з вищенаведеним рішенням, позивачі звернулися з адміністративним позовом до Запорізького районного суду Запорізької області. Постановою від 13.07.2012 року по справі № 2-а-3082/2012(№/п 2-а/810/8/2012) позовні вимоги було задоволено частково. Рішення сільської ради скасовано в частині відмові в наданні земельної ділянки якою фактично користуються позивачі загальною площею 0,2341 га. (0,0182 га. під садом та 0,2159 га. під городом). Рішення мотивовано тим що сільська рада розглянула заяви позивачів без їх участі та не обґрунтувала в рішенні розмір ділянки, що виділяється та не обґрунтувала відмову в наданні іншої частини. Суд дійшов висновку що сільська рада порушила процедуру прийняття рішення. Згідно з ст. 20 Земельного кодексу Української РСР (ВР УРСР, від 08.07.1970), право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських [PERSON], а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних [PERSON] депутатів трудящих. Стаття 63 Земельного кодексу Української РСР передбачає, що кожний колгоспний двір має право на присадибну земельну ділянку, яка надається в порядку і в межах норм, передбачених статутом колгоспу. Присадибна земельна ділянка надається для будівництва житлового будинку, господарських будівель, під город, сад та на інші потреби. До присадибної ділянки входить вся площа, в тому числі і зайнята будівлями. Присадибна ділянка не може передаватися в користування іншим особам або оброблятися з застосуванням найманої праці. Право колгоспного двору на присадибну ділянку засвідчується записом в земельній шнуровій книзі колгоспу. Відповідно до ст. 64 Земельного кодексу Української РСР присадибна земельна ділянка надається колгоспному двору за рішенням загальних зборів членів колгоспу (зборів уповноважених); її розміри встановлюються з урахуванням кількості членів двору та їх трудової участі в громадському господарстві колгоспу. При здійсненні компактної забудови сільських населених пунктів колгосп виділяє колгоспникам біля їх житлових будинків присадибні ділянки в меншому розмірі, надаючи їм решту земельної ділянки за межами житлової зони населеного пункту. При цьому загальна земельна площа, виділена в користування колгоспного двору, не повинна перевищувати розміру присадибної ділянки, передбаченого статутом колгоспу. Новоутворюванні колгоспні двори, зареєстровані в сільських (селищних) [PERSON] депутатів трудящих, мають право на одержання присадибних ділянок в порядку і розмірах, визначених статутом колгоспу. Надання присадибних ділянок провадиться за рахунок вільних присадибних земель. Відповідно до ст. 106 Земельного кодексу Української РСР, земельні ділянки в межах сільського населеного пункту, закріплені за колгоспами, радгоспами та іншими сільськогосподарськими підприємствами, використовуються ними під забудову житловими, культурно-побутовими, виробничими будівлями і спорудами, а також для присадибного землекористування відповідно до статей 58, 63, 64, 73, 77, 78 цього Кодексу. Розміщення на цих землях житлових, культурно-побутових, виробничих будівель і споруд провадиться за погодженням з виконавчим комітетом сільської [PERSON] депутатів трудящих. При здійсненні компактної забудови перспективних сільських населених пунктів присадибні ділянки при жилих будинках громадян можуть виділятися у відповідності з проектами планування забудови цих пунктів і в меншому проти норми розмірі з наданням решти земельної ділянки за межами житлової забудови сільського населеного пункту. Згідно з п. 5 Постановою Верховної [PERSON] Української РСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18.12.1990 року № 562-ХІІ громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. В п. 6 Постанови Верховної [PERSON] Української РСР «Про земельну реформу» від 18.12.1990 року № 563-ХІІ встановлено, що громадяни підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу Української РСР, повинні до 01 січня 2008 року оформити право власності або право користування землею. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Частина 2. даної статті передбачає що, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно з ч. 3 вищезазначеної статті, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частина 1 ст. 33 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ, Громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ч.1 ст. 35 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ, громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Частина 1, 2 ст. 86 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ, передбачає, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади. Згідно з ст. 121 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ, Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: - для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; - для ведення садівництва – не більше 0,12 гектара; - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах – не більше 0,25 гектара. Як вбачається, земельна ділянка позивачів не перевищує розмірів передбачених кодексом. Позивачі відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року № 2768-ІІІ звернулись до відповідача про безоплатну приватизацію земельної ділянки що знаходиться в користуванні позивачів. Їх заява задоволена частково, а саме – передано у спільну власність земельну ділянку площею 0,075 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідача безпідставно відмовив в передачі у власність позивачам земельної ділянки під садом у розмірі 0,0182 га. та під городом у розмірі 0,2159 га. Згідно з ч. 11 даної статті, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Стосовно доводів представника відповідача, щодо порушення позивачами норм закону щодо користування прибереженими захисним сугами слід зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 58 Земельного кодексу України, для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою. Стаття 60 даного кодексу передбачає, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Стаття 87 Водного кодексу України передбачає, що для створення сприятливого режиму водних об'єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони. Зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами. Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України. Виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад зобов'язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях. Контроль за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також за додержанням режиму використання їх територій здійснюється виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад і центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Стаття 88 Водного кодексу України передбачає, що з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. З вищенаведеного вбачається, що даний струмок повинен мати відповідну документацію, яка відсутня. Крім того, відсутнє інформування, відповідні знаки про наявність взагалі струмка. Відповідачем не надано жодного документу, що зазначав би межі водоохоронних та прибережних захисних смуг. Крім того, в межах населених пунктів дані зони мають значно менші розміри. Відносно посилань представника відповідача щодо не присутності під час перевірки Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області власника земельної ділянки що знаходиться за адресою с. Долинське, вул. Шкільна, 14-А, судом встановлено, що вищенаведена ділянка не обстежувалась інспектором. Крім того, між земельною ділянкою, якою користуються позивачі і земельною ділянкою за адресою с. Долинське, вул. Шкільна, 14-А є певна відстань бо вони розмежовані схилом, що поріс кущами. Фактично між позивачами та власником ділянки за адресою с. Долинське, вул. Шкільна, 14-А не має спорів щодо розмежування ділянок. Земельна ділянка право власності на яку просять визнати позивачі розташована між земельною ділянкою на якій знаходиться домоволодіння позивачів по вул. Центральна, 24 та земельною по вул. Шкільна, 14-А (кадастровий номер ділянки №2322183501:15:002:0035) в с. Долинське. Отже, враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне постановити рішення по справі. яким позовні вимоги позивачів задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved