Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній сумісній власності, зобов,язання не чинити перешкод у користуванні власністю. Свої позовні вимоги мотивують тим, що згідно свідоцтва [NUMBER] від 10.02.1994 р. відповідач та позивачі є співвласниками трикімнатного житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 80,9 кв. м. У свідоцтві про право власності на житло від 19.04.2000 р. зазначено, що будинок належить їм на праві спільної сумісної власності, тобто без виділення часток, що передбачається ст. 368 ЦК України, і що підтверджується копією свідоцтва. Сім'я розпалася, відповідач зловживає спиртними напоями, понад рік проживає з іншою жінкою. З приводу проживання в будинку у сторін виникають сварки, бійки. Відповідач погрожує, що не дасть позивачам можливості проживати в будинку. У зв'язку із протиправною поведінкою відповідача [PERSON] змушена тимчасово проживати у своїх батьків в Обухівському районі Київської області. Подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, де порушується право позивачів володіти і користуватися своєю частиною власності. Істотними обставинами є те, що позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не мають іншого житла. [PERSON] має намір створити сім'ю, а у [PERSON] є малолітня дочка. Відповідач [PERSON] періодично проживає у співмешканки, працює в м. Березань, де його батько теж має будинок. Інвентаризаційна вартість будинку складає 132 953 грн., а позивачі претендують на свої частки по 1/4 частини будинку, всього на 3/4 частини будинку вартістю 99 714 грн. 75 коп. У вересні 2014 року позивачі виявили в черговий раз неузгоджену з ними заміну замка вхідних дверей [PERSON], у зв'язку із чим не змогли потрапити до будинку. Зазначене підтверджується копією акта Недрянської сільської ради від 12.09.2014 року. Просять суд виділити в натурі 3/4 частини домоволодіння [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Виділити [PERSON] в натурі 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] Право спільної сумісної власності на домоволодіння [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] - припинити. Зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні домоволодінням [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. В судовому засіданні [PERSON], [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] підтримали заявлений до суду позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні двояко ставиться до наявного спору, де не заперечує у спільному користуванні будинком і заперечує проти виділу часток у будинку. В той же час вказує, що не хоче з позивачами проживати в одному будинку, так як не має бажання з ними сваритися. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти заявленого позову та просила суд відмовити позивачам в задоволенні заявленого позову в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] влаштовує все те, що є на даний час. [PERSON] також зазначає, що з висновком експерта вони згодні, але вважає що її доверителя не влаштовують, як перший, так і другий варіанти розподілу домоволодіння, так як їй є не зрозумілим облаштування інженерних систем після розподілу будинку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній сумісній власності, зобов,язання не чинити перешкод у користуванні власністю підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що позивачі та відповідач 01.09.1987 року отримали ордер на жиле приміщення за №298, виданий виконавчим комітетом Баришівської районної ради Київської області на сім,ю із 4-х осіб жилою площею 39.5 кв. м. (підстава - рішення райвиконкому №131 від 31.08.1987 року). Дане житло будувалось для переселенців із зони Чорнобильської АЕС, а сторони такими не являлися. В послідуючому в лютому 1994 року відповідно до свідоцтва [NUMBER], сторони стали співвласниками зазначеного домоволодіння на праві спільної власності відповідно до розпорядження органу приватизації №23 від 01.02.1994 року. Із зазначеного вбачається, що позивачі та відповідач власним коштом не будували, переданий їм безкоштовно у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та не проводили його перепланування. Судом також встановлено, що [PERSON] та [PERSON], являються дітьми позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON], які між собою припинили шлюбні відносини. По даній справі згідно ухвали суду від 28.05.2015 року судом була призначена судова будівельно-технічна експертиза домоволодіння про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності сторін і на вирішення експерта судом було поставлено шість питань. Дійсна ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] становить 345668 грн. Із досліджених судом матеріалів експертизи вбачається два можливі варіанти поділу в натурі житлового будинку та господарських будівель і споруд по [ADDRESS], де частки сторін 3/4 та 1/4, які зображені на схемах №1 та №2 в додатку №1 до висновку експерта, а саме варіант з відступом від розміру ідеальних часток співвласників та варіант з прибудовою. Експерт зазначає, що розділити вказаний будинок технічно можливо з окремими відхиленнями від існуючих вимог нормативних документів, зокрема щодо складу та площі приміщень. Суд вважає за можливе зупинитись на запропонованому другому варіанті, де відступи від ідеальних часток становлять: першому співвласнику (1/4) на 5152 грн. нерухомого майна більше, а другому співвласнику на 5152 грн. менше нерухомого майна. Як зазначено у висновку експерта, даний варіант розподілу домоволодіння по [ADDRESS] потребує проведення ремонтно-будівельних робіт по забезпеченню ізольованого користування приміщеннями житлового будинку, а саме: - закласти дверний проріз між приміщеннями коридор (1-1) площею 14.5 кв.м. та житлова (1-6) площею 11.30 кв. м. - орієнтовна вартість робіт 1500 грн.; - закласти дверний проріз між приміщеннями коридор (1-1 площею 14.5 кв. м. та житлова (107) площею 11.30 кв. м. - орієнтовна вартість робіт 1500 грн. Окрім того першому співвласнику (частка 1/4) в приміщенні житлова (1-7) пл. 11.3 кв. м. влаштувати кухню площею не менше 7.0 кв. м. та вхідні двері, демонтувавши віконний проріз - орієнтовна вартість робіт 4000 грн.; влаштувати дверний проріз між приміщеннями житлова (1-7) пл. 11.3 кв. м. та житлова (106) по. 11.3 кв. м. - орієнтовна вартість робіт 1400 грн.; влаштувати прибудову площею 7.4 кв. м. - орієнтовна вартість робіт відповідно до проекту. При цьому, в запропонованих варіантах розподілу житлового будинку капітальні стіни (перекриті з/б панелями) не переносяться. А відповідно до ст. 152 ЖК України із змінами (Закон №191-V111 (191-19) від 12.02.2015 року) виконання власником робіт з переобладнання та перепланування житлового будинку і житлового приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об,єкта в експлуатацію не потребується. Далі експерт зазначає, що обидві квартири будинку, які пропонуються для виділення в ізольоване користування у наданих вище варіантах розподілу домоволодіння, згідно вимог діючих нормативних документів, чинних на території України в галузі будівництва, повинні або можуть бути забезпечені таким інженерним устаткуванням: -автономною системою електропостачання та слабких струмів; -автономною системою опалення; -автономними системами водопостачання та водовідведення. Щодо зазначених трьох автономних систем експерт вказує, що кожен із співвласників буде сам на свій розсуд вирішувати, чи влаштовувати опалення водяним від індивідуального газового котла або електроконвектором чи тепловим насосом. Разом з тим експерт зазначає, що комунікації (інженерні мережі) будуть належати співвласнику у приміщення якого зроблений їх ввід, або стіні якого знаходиться лічильник обліку. Крім того, чердачне приміщення житлового будинку ділиться по лінії поділу приміщень будинку відповідно до встановленого варіанту. Відповідно до другого варіанту розподілу домоволодіння [PERSON], [PERSON], [PERSON] повинно перейти у власність в натурі 3/4 частини домоволодіння [ADDRESS], а саме: коридор (1-1) пл. 14.50 кв. м., кухня (1-2) пл. 10.30 кв. м., житлова (1-3) пл. 16.50 кв. м., кладова (1-4) пл. 1.20 кв. м., ванна (1-5) пл. 3.30 кв. м., веранда (1-І) пл. 7.70 кв. м., кладова (1-ІІ) пл. 5.10 кв. м., Ганок «а1», 1/2 Сарай «Б», Погріб «В», Ворота з калиткою «1», 2/3 огорожа «2». Суд вважає, що позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] необхідно провести ремонтно - будівельні роботи по забезпеченню ізольованого користування приміщеннями житлового будинку, а саме: закласти дверний проріз між приміщеннями: коридор (1-1) площею 14,5 кв. м, та житлова (1-6) площею 11.30 кв. м., закласти дверний проріз між приміщеннями: коридор (1-1) площею 14.5 кв. м. та житлова (1-7) площею 11.30 кв. м. Окрім того, як просять в позові позивачі, слід припинити право спільної сумісної власності на домоволодіння [ADDRESS], між позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] з одного боку та відповідачем [PERSON] з другого боку. З урахуванням викладених обставин у справі, суд також вважає за необхідне зобов,язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні власністю 3/4 частини домоволодіння [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи витрати, які понесли позивачі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] витрати по сплаті судового збору в сумі 997 (дев,ятсот дев'яносто сім) грн. 15 коп. та витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 1107 (одна тисяча сто сім) грн. 00 коп. В решті заявлених позовних вимог позивачів потрібно відмовити. Суд також вважає, що якихось суттєвих порушень прав, як позивачів так і відповідача при запропонованому розподілі домоволодіння, з наявністю яких розпочався судовий процес по справі, не вбачається. Між сторонами, а саме між позивачами з одного боку та відповідачем з другого боку існують неприязні стосунки, де завдяки таким стосункам відповідач не йде на контакт із своїми дітьми та колишньою дружиною та заперечує проти будь-якого розподілу будинку. Згідно зі ст. 22 КпШС України, який діяв на момент набуття майна у спільну сумісну власність, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст. 22 КпШС України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Першочергово відповідач [PERSON] погодився на мирову угоду та відповідний розподіл житлового будинку в співвідношенні 1/4 до 3/4, але потім, перебуваючи в неприязних стосунках із членами родини відмовився від цього. Частиною 1 ст. 69 СК країни передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Колишня дружина відповідача [PERSON] з повнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] фактично, маючи у власності по 1/4 частині домоволодіння, вирішили не розмежовувати свої частини та віддати відповідачу [PERSON] із трьох наявних в будинку житлових кімнат - дві житлові кімнати, залишивши на трьох одну житлову кімнату. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права є одним з способів захисту цивільних прав та інтересів. Ст. 70 СК України передбачає у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім,ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно витрачав його на шкоду інтересам сім,ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, (ним ) проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В судовому засіданні встановлено і не оспорювалось представником відповідача те, що позивачі в дійсності проводили дії, які були направлені на захист свого права власності на спірне майно. І як вже наголошувалось судом, позивачі з часу створення цього нерухомого майна постійно проживали в будинку, були зареєстровані в ньому, утримували його та сплачували всі послуги, однак на даний час відповідач чинить їм суттєві перешкоди і не дає проживати в будинку. Про це пояснюють в суді самі позивачі і фактично визнає відповідач. Згідно ч.1 п.п. а,г ст. 81 ЗК України, громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, ренти, іншими цивільно-правовими угодами, прийняттям спадщини. Відповідно до ч.3 п.а ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі : приватизації земельних ділянок, які перебувають у користування громадян. У висновку експерта дана відповідь на поставлене шосте питання про порядок користування земельними ділянками біля будинку, однак позивачі в своїх позовних вимогах не зазначили дане питання і тому суд не може з власної ініціативи встановити порядок користування земельними ділянками, виходячи з варіанту розподілу і розташування часток нерухомого майна відповідно до часток 3/4 і 1/4. Суд також не може виділити у власність відповідачу [PERSON] його 1/4 частку в домоволодінні оскільки він не звертався до суду з зустрічним позовом. Таким чином, на переконання суду позивачі мають право на 3/4 частини домоволодіння по [ADDRESS], Баришівського району Київської області. Встановлені судом обставини підтверджуються: - ксерокопіями паспортів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідача [PERSON]; - ксерокопією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS], Баришівського району Київської області; - ксерокопією ордера на жиле приміщення №298 від 01.09.1987 року; - ксерокопією розпорядження органу приватизації №23 від 01.02.1994 року; - ксерокопією свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] за лютий 1994 року; - висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №13-25 від 13.07.2015 р. з фототаблицями, на яких відображений технічний стан приміщень; - іншими матеріалами справи. За таких обставин, суд вважає, що позов про виділ частки в натурі із майна, що є у спільній сумісній власності, зобов,язання не чинити перешкод у користуванні власністю підлягає до часткового задоволення. Суд вважає, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] всіма доступними з позиції їх розуміння, обізнаності та світогляду, намагалися використовувати свої законні права в межах чинного законодавства України щодо спірного домоволодіння, доступ до якого та проживання в ньому їм перешкоджає відповідач [PERSON] Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки | майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ст. 372 ЦПК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником. Згідно п.п. 1,2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 р.№5 власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13. частини третьої статті 16. статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. 2. Спори, пов'язані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції. До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Згідно п.33 зазначеної Постанови застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Outcome: partial