Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до [PERSON] про визнання його там, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначили, що відповідач по справі - [PERSON] колишній чоловік позивачки та батько позивачів [PERSON] та [PERSON] Позивачка перебувала в шлюбі з відповідачем по справі з 21.01.1989 року по 17.08.2004 року. В період проживання однією сім»єю сторони приватизували у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS]. Рішенням Ірпінського міського суду від 21.07.2005 року визначені частки сторін в праві власності 1\\4 частини за кожним. Згідно договору дарування від 26.08.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоконь С.І. відповідач [PERSON] подарував свою 1\\4 частину квартири позивачам [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 1\\8частині кожному. Таким чином, на даний час позивачу належить на праві власноті 1\\4 частини квартири, а позивачам [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності по 3\\8 частини квартири. Позивачі вважали, що оскільки відповідач не є співласником вказаної квартири і ще до укладення договору дарування фактично в 2012 році залишив вказану квартиру, забрав усі свої речі та переселився на інше постійне місце проживання, він втратив право користування житловою площею квартири, яка належить їм на праві власності. Втім в добровільному порядку відповідач не знімається з реєстрації. В зв'язку з цим просили суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивачі [PERSON]., [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направили до суду заяву з проханням слухати справу у їх відсутність, просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Пояснив, що дійсно з червня 2012 року по теперішній час він проживає в готельному комплексі ДП «Антонов». Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, в період проживання однією сім»єю сторони приватизували у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] (а.с.14). За рішенням Ірпінського міського суду від 21.07.2005 року визначені частки сторін в праві власності 1\\4 частини за кожним (а.с 16). Згідно договору дарування від 26.08.2014року, відповідач [PERSON] подарував свою 1\\4 частину квартири позивачам [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 1\\8 частині кожному. Таким чином, на даний час позивачу [PERSON] належить на праві власноті 1\\4 частини квартири, а позивачам [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності по 3\\8 частини квартири, відповідно до витягу про державну реєстрацію (а.с.18) Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України право власності - це врегульований законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтями 321, 391 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права володіння, користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володінням. Так, згідно із ст. 170 ЖК України при переході права власності на жилий будинок (частину будинку, квартиру), в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку. Якщо договір найму укладено без зазначення строку, новий власник будинку (квартири) вправі вимагати його розірвання у випадках і в порядку, передбачених статтею 168 цього Кодексу. Стаття 167 ЖК України передбачає, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, та не заперечувалось відповідачем по справі, що він з червня 2012 року виїхав з спірного житлового приміщення та проживає у в готельному комплексі Державного підприємства «Антонов» за адресою:[ADDRESS] Проте, згідно довідки КП «БУЖКГ», відповідач до цього часу не знявся із реєстраційного обліку за адресою квартирі [ADDRESS]. (а.с. 13). Враховуючи, що відповідач вибув на інше постійне місце проживання суд приходить до висновку, що він втратив право на користування житловим приміщенням в належному на праві власності позивачам будинку. Суд, задовольняє позовні вимоги позивачів, з підстав визначених ст. 167 ЖК України, а не ст. 107 ЖК України на яку вони послалися при подачі позовної заяви, оскільки вона не застосовується у даних правовідносинах між наймачем та власниками житла, яке належить їм на праві приватної власності. До того ж неправильне посилання позивачів на норму матеріального права не може бути підставою для відмови у позові, якщо позов заявлений правомірно. В зв'язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача [PERSON] понесені нею судові витрати по справі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved