Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просили про визначення (зміну) частки [PERSON], який помер 04 липня 2008 року, у праві власності на домоволодіння за адресою: м. Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 46, а також визнати за ними право власності на 24/100 частини вищезазначеного домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилалися на те, що вони є спадкоємцями після смерті [PERSON] В той же час, нотаріусом ним було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, з тих підстав, що вчинення такої дії суперечить вимогам законодавства України. Так, нотаріусом було встановлено, що після смерті [PERSON] 29/100 частини домоволодіння, які належали іншому співвласнику, було виділено в окрему адресу, у звязку з чим відповідно змінилася і частка [PERSON] Враховуючи це, за життя спадкодавець не отримав відповідний правовстановлюючий документ, що підтверджував би його право власності на належну йому частку домоволодіння, що унеможливлює на теперішній час вчинення відповідної нотаріальної дії. Позивачі у судове засідання не зявилися, надали до суду заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Представник Миколаївської міської ради у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, а рішення прийняти на підставі наявних у матеріалах доказів та відповідно до вимог чинного законодавства. Ухвалою суду справу розглянуто на підставі наявних у справі матеріалів за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про їх права та взаємини. Як вбачається із матеріалів справи, 04 липня 2008 року помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей 08 липня 2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану ММУЮ було зроблено відповідний актовий запис № 3211. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді належних йому на підставі Договору купівлі-продажу від 24.09.1965 року та рішення народного суду Центрального району м. Миколаєва від 14 червня 1967 року 17/100 часток домоволодіння за адресою: м. Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 46. Позивачка [PERSON], яка є донькою померлого, як спадкоємиця за законом 19 грудня 2008 року звернулася до Другої миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Іншою спадкоємицею за законом є інша донька померлого [PERSON], яка на день смерті спадкодавця проживала та була зареєстрована з померлим за адресою: [ADDRESS]. Згідно з довідкою КП «ММБТІ» від 04.04.2016 року домоволодіння за адресою: м. Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 46, включає в себе: -житловий будинок літ. «А», житловою площею 33,7 кв. м, заг. площею 94,5 кв. м; -житловий будинок літ. «Б», житловою площею 24,9 кв. м, заг. площею 47,5 кв. м; -гараж літ. «В»; -погріб літ «Впд»; -літню кухню літ. «Д»; -огорожу та споруду № № 1, 4, І. Власниками вказаного домоволодіння із господарськими будівлями та спорудами станом на 28.12.2012 року були [PERSON] (17/100), [PERSON] (43/100), [PERSON] (11/100). 29/100 частині домоволодіння, яка належить [PERSON], було надано нову адресу: м. Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 46/1. 15 квітня 2016 року позивачі звернулися до державного нотаріуса Другої миколаївської державної нотаріальної контори із заявами про оформлення спадкових справ після смерті [PERSON], який помер 04 липня 2008 року. В той же час, 15 квітня 2016 року державним нотаріусом було винесено постанову про відмову позивачам у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріусом встановлено, що зважаючи на те, що 29/100 частини вищезазначеного домоволодіння було виділено в окрему адресу, то [PERSON] належить не 29/100 частини домоволодіння за адресою: м. Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 46, а цілий будинок № 46/1 по вул. Адмірала Макарова у м. Миколаєві. Відповідно, частки інших співвласників домоволодіння № 46 змінилися. Зважаючи на те, що вказані зміни були здійснені після смерті [PERSON] і спадкодавець за життя не отримав відповідний правовстановлюючий документ, що підтверджує його право власності на належну йому частку, нотаріус вирішив відмовити у вчиненні нотаріальної дії, оскільки це суперечить законодавству України. Враховуючи викладене, позивачі звернулися до суду із даним позовом. До суду було надано довідку КП «ММБТІ» від 14.07.2016 року, відповідно до якої після виділення частки [PERSON] у окрему адресу, частки співвласників спірного домоволодіння стали такими: -[PERSON] 24/100; -[PERSON] 15/100; -[PERSON] 61/100. Згідно зі ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно зі ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на використання [PERSON] її права на виділ частки із майна, що є у спільній власності, суд приходить до висновку, що частка померлого [PERSON] змінилася, у звязку з чим слід визначити, що частка [PERSON], який помер 04 липня 2008 року, в праві спільної часткової власності на домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Миколаїв, вул. Адмірала Макарова, 46, становила 24/100. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Відповідно до абз. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №\~7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, судом встановлено, що нотаріусом було відмовлено позивачам у вчиненні нотаріальної дії, що свідчить про порушення їх прав, у звязку з чим таке право підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із матеріалів справи, позивачі у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON], однак нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину через невизначеність частки померлого у спільному майні та відсутність відповідного правовстановлюючого документу. Враховуючи усе вищевикладене, суд, оцінивши за внутрішнім переконанням належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про те, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачами при подачі позову до суду.

Outcome: approved