Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до відділу Державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції, про припинення дії, яка порушує право, а саме просили суд припинити дію заборони відчуження житлового будинку №6 по вул..Кільцева в м.Фастові, що накладена ухвалою від 10.07.1998 року народним судом м.Фастова. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що [PERSON] та [PERSON] є власниками будинку № 6 по вул.. Кільцева в м. Фастові, їм на праві власності належить 7/10 та 3/10 часток житлового будинку. Позивач [PERSON] мав намір подарувати своїй сестрі [PERSON] свою частину будинку, однак при зверненні до нотаріуса для оформлення договору дарування вони дізнались, що будинок знаходиться під забороною відчуження, тому вони змушені звернутись з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача, [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених в позові. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечував та підтримав викладені у позові обставини. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що [PERSON] є власником 7/10 частини житлового будинку № 6 по вул.. Кільцева в м. Фастів на підставі Договору дарування частини житлового будинку від 21.02.2004 р. зареєстрованого в реєстрі під №362. В свою чергу [PERSON] є власником 3/10 частини вказаного житлового будинку на підставі Договору дарування частини житлового будинку від 21.02.2004 р., зареєстрованого в реєстрі під №364 (а.с. 7, 14, 15, 24). Відповідно до витягу з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на вказаний будинок №6 по вул..Кільцева в м.Фастові зареєстроване обтяження за №1240517 16.08.2004 року державним нотаріусом Фастівської держаної нотаріальної контори, на підставі ухвали б/н Народного суду м. Фастів, від 10.07.1998 р.. (а.с.12 - 13). Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Між тим, як стверджують позивачі, то їм невідомо про обставини накладення арешту на вказаний будинок, оскільки ніяких спорів щодо нього не було. Крім того, вказані обставини підтверджується довідкою №03322/4695-8 від 19.05.2015р. та довідкою №03322/8604-8 від 09.06.2015р наданих відділом ДВС Фастівського МРУЮ згідно даних ЄДРВП та книги обліку вхідної кореспонденції виконавчі документи відносно [PERSON] станом на 20.05.2015р. та [PERSON] станом на 09.06.2015р. не надходили та не перебувають у відділі ДВС Фастівського МРУЮ. (а.с.11, 26). Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, оскільки позивачі [PERSON] та [PERSON] набули право власності на будинок №6 по вул..Кільцева в м.Фастові на законних підставах і ніяких належних доказів обтяження на вказане майно немає. За викладених обставин, ніяких законних підстав для обмеження прав користування і розпорядження цим будинком позивачів немає, тому суд вважає за можливе позов задовольнити і зняти арешт з будинку №6 по вул..Кільцева в м.Фастові.

Outcome: approved