Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивачка 08.10.2014р. звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідачки боргу за договором позики від 30.05.2011р. з урахуванням інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 124433,25 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що згідно договору позики від 30.05.2011р., вона надала [PERSON] позику у розмірі 64000 грн., що в еквіваленті згідно курсу НБУ на день позики становило 8000 доларів США. Позичені у неї гроші [PERSON] отримала в присутності свідків та зобов'язувалася повернути до 30.05.2013р. Проте [PERSON] у визначений строк грошей не повернула, чому позивачка, відповідно до умов договору, просить стягнути з відповідачки борг за договором позики з урахуванням курсу НБУ станом на 17.10.2014р., індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення в сумі 124433,25 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та зазначили, що 16 травня 2011 року між позивачкою та відповідачкою було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом. У зв'язку з неписьменністю [PERSON], на її особисте прохання, в її присутності та в присутності нотаріуса, даний договір був підписаний [PERSON] Після укладення договору довічного утримання, відповідачка попросила позивачку позичити їй гроші в сумі 8000 доларів США. Відтак, 30.05.2011 року позивачка в присутності свідків позичила відповідачці вказану суму грошей, про що сторони уклали договір позики від 30.05.2011р. У зв'язку з неписьменністю [PERSON], на її особисте прохання, в її присутності та в присутності свідків, даний договір позики був підписаний [PERSON] Проте відповідачка у визначений договором строк грошей не повернула, чому позивачка, відповідно до умов договору, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 124433,25 грн. Просять позов задовольнити. Відповідачка та її представник проти позову заперечили та зазначили, що дійсно між відповідачкою та позивачкою укладався договір довічного утримання від 16.05.2011р., який рішенням суду був розірваний. Відповідачка є особою похилого віку і неписьменною, проте вона вміє власноручно ставити підпис. Договір позики від 30.05.2011р. відповідачкою не укладався, вона його не підписувала і не доручала [PERSON] підписувати замість неї текст договору позики. [PERSON] не отримувала від позивачки грошей в сумі 8000 доларів США ні в якості позики, ні з будь-яких інших підстав. Вважають, що немає жодних правових підстав для задоволення позову [PERSON], оскільки позивачкою не надано належних доказів існування боргового зобов'язання відповідачки перед нею. Просять в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.05.2011р. між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за №562. У зв'язку з неписьменністю [PERSON], на її особисте прохання, в її присутності та в присутності нотаріуса, даний договір був підписаний [PERSON] Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 22.11.2013р., яке змінене рішенням апеляційного суду Львівської області від 17.11.2014р., розірвано договір довічного утримання, укладений 16.05.2011р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №562 та повернуто сторони у попередній стан. Згідно вказаних рішень суду, судом встановлено, що [PERSON] не виконувала взятих на себе зобов'язань за договором довічного утримання, в тому числі і передавати [PERSON] до 30 числа поточного місяця матеріальне забезпечення в розмірі 500 грн. щомісячно, за рахунок суми матеріального забезпечення і в межах її вартості на замовлення [PERSON] купувати і безоплатно доставляти до місця проживання останньої продукти харчування, одяг, медичні препарати або забезпечувати надання побутових послуг. Згідно розірвання договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 19.10.2010р. за реєстровим номером №2515, [PERSON] та [PERSON] домовилися про те, що договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 12.02.2008р. за реєстровим номером 175, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS], з їхньої взаємної згоди, ми, сторони, цей договір розриваємо. Текст договору підписаний особисто [PERSON] та [PERSON] /а.с.41/. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст.1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. На підтвердження своїх позовних вимог позивачкою надано суду договір позики від 30 травня 2011 року, за яким позивачка позичила відповідачці 64000 грн., що згідно курсу НБУ становить 8000 доларів США. Як зазначено в договорі позики від 30 травня 2011 року, [PERSON] позичила [PERSON] 64000 грн., що згідно курсу НБУ становить 8000 доларів США. [PERSON] зобов'язувалася в термін до 30.05.2013р. повернути позичену суму грошей готівкою. У зв'язку з неписьменністю [PERSON], на її особисте прохання, в її присутності та в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], після прочитання тексту договору, даний договір позики був підписаний [PERSON] В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ствердили, що в травні 2011 року відповідачка попросила позивачку позичити їй гроші в сумі 8000 доларів США. Відтак, позивачка у своїй квартирі в їхній присутності передала [PERSON] в якості позики 8000 доларів США., після чого позивачка зачитала вголос текст договору позики від 30.05.2011р. Оскільки [PERSON] є неписьменною, вона усно доручила [PERSON] підписати замість неї текст договору позики. Текст договору позики від 30.05.2011р. був підписаний [PERSON] в присутності позичальника [PERSON], позикодавця [PERSON] та свідків [PERSON] та [PERSON] Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ч.4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписуватися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. В судовому засіданні відповідачка та її представник ствердили, що відповідачка є неписьменною, проте вміє підписуватися власноручно, що підтверджується наданим позивачкою суду розірванням договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 19.10.2010р., і про що було достовірно відомо позивачці на момент підписання тексту договору позики від 30.05.2011р., та що [PERSON], не доручала [PERSON] підписувати від її імені текст договору позики і жодних коштів за цим договором від [PERSON] вона не отримувала. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що наданий позивачкою і досліджений судом договір позики від 30.05.2011р. про боргові зобов'язання відповідачки є неналежним доказом та не доводить правовідносини позики, оскільки не підписаний відповідачкою, а підпис [PERSON] від імені позичальника в тексті даного договору не є належним чином засвідчений. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки доводи позивачки [PERSON] про існування перед нею боргових зобов'язань відповідачки [PERSON] та вимоги про стягнення позиченої суми з врахуванням інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми за прострочення виконання грошового зобов'язання є необґрунтованими та недоведеними. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed