Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~Позивачі звернулись\~до суду\~з позовною\~заявою до\~відповідача про\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням.\~В обґрунтування\~позову зазначили,\~що з\~24.12.2003\~року по\~травень 2013\~року позивач\~ [PERSON] \~перебувала у\~зареєстрованому шлюбі\~з відповідачем\~ [PERSON] .\~Згідно рішення\~Октябрського районного\~суду м.\~Полтави від\~28.05.2013\~року шлюб\~розірвано.\~Від шлюбу\~мають дітей\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~В період\~шлюбу та\~до лютого\~2018\~року відповідач\~проживав разом\~з ними\~у квартирі\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~У зв`язку\~з цим\~ [PERSON] \~є зареєстрованим\~за вказаною\~адресою,\~але фактично\~з лютого\~2018\~року там\~не проживає.\~Квартира [ADDRESS] \~належить на\~праві приватної\~спільної часткової\~власності [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] Оскільки через реєстрацію відповідача у їх квартирі вони не можуть реалізувати свої права, тобто це створює їм незручності, просять позов задовольнити. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали з викладених підстав та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] не з`явився з невідомої суду причини, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України та шляхом направлення судового виклику за останнім відомими зареєстрованим місцем проживання. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надавав, про причини неявки не інформував, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. За таких обставин судом відповідно до ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України\~постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до такого висновку. За статтями 3 та 4\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи та закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст.\~13\~ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку. Судом встановлено, що відповідно до рішення Октябрського районного суду м.Полтави [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.12.2003 року. Рішенням суду від 28.05.2013 року шлюб розірвано (а.с.11). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13). За вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] , який у даній квартирі не проживає з лютого 2018 року, що підтверджується довідкою та актом житлово будівельного кооперативу «Дніпро» (а.с.14, 15), а також письмовими поясненнями сусідів [PERSON] та [PERSON] , в яких вказали, що зареєстрований відповідач [PERSON] , більше року в квартирі [ADDRESS] не проживає. Досліджені судом докази підтверджують, що відповідач не проживає квартирі [ADDRESS] . Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги суд враховує роз`яснення, викладені у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, за якими члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст.\~405\~Цивільного кодексу\~України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, відповідно до ст.47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, глава 23\~Цивільного кодексу\~України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про\~деякі питання,\~що виникли\~в практиці\~застосування судами\~Житлового кодексу\~України» від\~12.04.1985\~року №\~2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що відповідач не проживає у спірній квартирі. З вище викладених правових норм вбачається, що для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт непроживання особи у приміщенні без поважних причин понад один рік. В той же час, в даному випадку, такі обставини належним чином доведені. За таких обставин, вимога про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користуванням житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 768,40 грн. На підставі ст. ст. 15, 16, 319, 405 ЖК України,

Outcome: approved