Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача з вимогою визнати за ними право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя. В обґрунтування своїх вимог посилалися на ті обставини, що вони зареєстровані та постійно проживають у двокімнатній квартирі [ADDRESS] з моменту отримання зазначеної квартири, а саме з 1993 року. Вказана квартира належала їм - позивачам та відповідачу в рівних частках а саме по 1/3 частці кожному. Однак відповідач, будучі власником квартири проживав в ній до 2005 року, після чого зник і більше не зявлявся, комунальні послуги не сплачував, за житлом не доглядав та на протязі пятнадцяті років не цікавився належним житлом, місце його перебування на теперішній час не відомо, особистих речей його в квартирі не має. По сьогоднішній день вони продовжують володіти та користуватися спірною квартирою, в тому числі часткою належною відповідачу, проводять поточні ремонти та оплачують житлово-комунальні послуги. Разом з тим, вони протягом останніх пятнадцяти років поспіль користуються вищевказаною квартирою в цілому, у тому числі і часткою, яка належить відповідачу відкрито, самостійно та на власний розсуд, оскільки відповідач виїхав з вказаною квартири у 2005 році усунувся від її утримання та з цього часу жодних вимог щодо належної йому частки квартири не висував, жодним чином не заявляв про своє право власності, що фактично означає відмову від належної йому частині нерухомого майна. Вважають, що набули право власності на 1/3 частину вказаної квартири, що належить на праві власності відповідачу, оскільки добросовісно, відкрито, безперервно користуються протягом останніх пятнадцяти років поспіль вказаною квартирою в цілому, виконуючи усі обовязки притаманні його власнику. На підставі переліченого просять суд визнати за набувальною давністю право власності за ними, [PERSON], [PERSON] на 1/6 частки кожному на квартиру [ADDRESS], припинив право загальної спільної власності та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, в судове засідання не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився повторно за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення у газеті, заяв про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Зі згоди позивачів та їх представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані письмові матеріали справи, вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Згідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5, можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Як встановлено судом [PERSON], відповідачу по справі, на підставі посвідчення № 000012125 від 14.12.1983 року у службове користування була надана квартира [ADDRESS], як працівнику ЖЄК-13 на підставі рішення виконкому міської ради № 560 від 16.11.1983 року, на склад сімї з трьох осіб: [PERSON], [PERSON] - дружина, [PERSON] син (а.с.8). Згідно копії особового рахунку № 6132, виданого житловою організацією, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані з 07.02.1984 року [PERSON] квартиронаймач, [PERSON] дружина, [PERSON] син (а.с.9). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, 30 травня 1983 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Виноградською сільською Радою народних депутатів Новоазовського району Донецької області, актова запис № 12 (а.с.10). Згідно свідоцтва на право власності на житло виданого 01 липня 1993 року квартира [ADDRESS], належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], на праві загальної спільної власності та зареєстрованого у державному підприємстві «Житловик» за № 5718 (а.с.11). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] в Орджонікідзевському районі міста Маріуполя, що зберігається у позивачів, останній був складений в 03 липня 1993 року на імя [PERSON], за яким вбачається, що загальна площа вказаної двокімнатної квартири складає 50,2 кв. м., а житлова 27,6 кв. м. (а. с. 12-15). Факт добросовісного користування позивачів [PERSON] та [PERSON] квартирою 2 будинку 92 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг за останні 15 років, які зберігаються у позивачів, і копії деяких було долучено до матеріалів справи. Згідно з актом від 27 квітня 2015 року, складеним представниками ПП «Житлофонд-279», вбачається, що в квартирі [ADDRESS], зареєстрований [PERSON], який з квітня 2005 року по цей час у зазначеній квартирі не проживає (а.с.6). Згідно даним Управління пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя від 20.05.2015 року за № 10441/04, [PERSON], [INFO], по даним електронної бази отримувачів пенсій АСОПД, на обліку не перебуває і пенсію не отримує (а.с.7). Враховуючи вищенаведені обставини, які свідчать, що позивачі на протязі останніх пятнадцяті років відкрито і безперервно володіють і користуються вищевказаною квартирою в цілому, у тому числі і часткою, яка належить відповідачу самостійно та на власний розсуд, оскільки відповідач її покинув у 2005 році і усунувся від її утримання та з цього часу жодних вимог щодо належної йому частки квартири не висував, жодним чином не заявляв про своє право власності. Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що має місце сукупність трьох ознак володіння за набувальною давністю: позивачі добросовісно заволоділи спірної квартирою у цілому, користувалися і володіли нею відкрито та безперервно більш 10 років. З урахуванням переліченого позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню шляхом визнання за ними на підставі набувальної давності права власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS], а саме по 1/6 частки кожному з позивачів, які належать відповідачу по справі. Щодо позовних вимог про визнання [PERSON] таким що втратив право користування квартирою. За матеріалами справи згідно копії особового рахунку № 6132 на квартиру [ADDRESS], наданого житловою організацією, вбачається, що за вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] Відповідно ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом, у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла. Факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] з 2005 року підтверджується актом, складеним 27 квітня 2015 року працівниками ПП «Житлофонд-279». За таких підстав, відповідач [PERSON] залишаючись зареєстрованим у житловому приміщенні та не користуючись цим приміщенням понад один рік без поважних причин, втратив право користування жилим приміщенням, а тому позовні вимоги позивачів, в частині втрати права користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 328, 344, 397, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved