Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому просять визнати за ними право власності на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, а також на земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом за спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO]. Свої позовні вимоги мотивують тим, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок та надвірні споруди у [ADDRESS], де він фактично проживав з 1992 року, тобто після смерті своєї матері, і вважався таким, що прийняв спадщину, позаяк проживав за цією адресою, вів господарство, був головою дворогосподарства. Заповіту останній не залишив. Оскільки на даний момент у позивачів виникло питання впорядкування документів на будинок, однак з'ясувалось, що право власності покійним належним чином зареєстровано не було, жодних правовстановлюючих документів немає, тому просять позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] також не з'явилися, однак останній подав до суду заяву, у якій змінив позовні вимоги, а саме просив позовну заяву у частині визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом залишити без розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання також не з'явилися, однак останній подав до суду заяву, у якій просить справу розглядати без їх участі та задовольнити змінені позовні вимоги. Представник Сімерської сільської ради Перечинського району у судове засідання також не з'явився, подав заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, змінені позовні вимоги визнає повністю. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 06 вересня 2012 року, актовий запис №753. Також встановлено, що [PERSON], який помер [INFO], до дня смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На день смерті разом з ним були зареєстровані [PERSON], 1967 року народження, [PERSON], 1967 року народження, та [PERSON], 1988 року народження, про що свідчить довідка КП «Житловий ремонтно-експлуатаційний район №4» №4099 від 18 вересня 2012. Крім цього встановлено, що [PERSON], який помер [INFO], згідно по господарської книги №5 особовий рахунок [NUMBER] за 2006-2010 роки був головою дворогосподарства за адресою: [ADDRESS], що стверджується довідкою Сімерської сільської ради Перечинського району №676 від 18 вересня 2012 року. Таким чином суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON], є спадкоємцем першої черги за законом, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від її прийняття, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Разом з цим, як вбачається з роз'яснення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Петруня О.Є. №4/01-16 від 07 квітня 2015 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки ним не було прийнято спадщину (не було подано заяву про прийняття) після смерті [PERSON], який помер [INFO], та порекомендовано звернутися до суду. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 та ч.2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї… Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Разом з цим, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно роз'яснень, які містяться в абзаці 3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, з урахуванням вищевикладеного та того, що позивач [PERSON] фактично прийняв спадщину за законом за спадкодавцем [PERSON], оскільки постійно проживав разом із ним на час відкриття спадщини, є спадкоємцем першої черги за законом, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від її прийняття, однак у нього існують певні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому суд, використовуючи винятковий спосіб його захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Тому,

Outcome: approved