Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області про визнання права забудовника, права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . За життя у 1975 році батьком був побудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] було внесено до погосподарської книги сільської ради села Черкаська Лозова. Будівництво не було батьком за життя завершено. Готовність будинку складає 83%, що встановлено Комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос». В інформаційній довідці №4439-г від 26.04.2017 року КП «Інвенрос» встановлено, що будівництво не є самочинним. Первинна інвентаризація на будинок незавершений будівництвом була проведена 22 січня 2010 року. Право власності на нього не оформлено та в КПТІ «Інвенрос» він не зареєстрований. В архівній справі є довідка Черкасько-Лозівської сільської ради №1576 від 04.12.2006, в якій вказано, що згідно запису в погосподарській книзі №462 власником будинку є [PERSON] . Рішення про зміну адреси Черкасько-Лозівської сільської ради №0-105 від 04.12.2015 року. Рішенням Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 19 лютого 2010 року [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарчих будівель і споруд, площею 1300 кв. метрів в [ADDRESS] . 16 листопада 2011 року було підписано Акт погодження та закріплення меж земельної ділянки по [ADDRESS] , з боку сусідів та Черкасько-Лозівської сільської ради. Їх батьком було почато процедуру приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] , але за життя він не встиг її закінчити. У приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жиляєвої Н.В. відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] . У шестимісячний строк після смерті батька позивачі звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Їх мати -дружина спадкодавця подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини. Заява міститься у матеріалах спадкової справи. Позивачам необхідно завершити процес приватизації земельної ділянки, який було розпочато батьком. Листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що за умови наявності дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Будівництво батьком велося до 1975 року. На цей час дозвільні документи на будівництво не збереглися, але доказами того, що будівництво було законним , є довідка КП «Інвенрос» від 24.04.2017, у якій зазначається, що самочинне будівництво відсутнє, а також записи у погосподарській книзі Черкасько-Лозівської сільської ради, відповідно довідки в.о. старости с.Черкаська Лозова від 23.07.2020 року, На час будівництва спадкодавцем [PERSON] будинку була чинною Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Просять визнати за ними по Ѕ частині за кожним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого 07.02.2016 , права та обов`язки забудовників щодо житлового будинку [ADDRESS] , право на завершення приватизації земельної ділянки площею 1300 кв. метрів в [ADDRESS] , призначеної для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд. В судове засідання позивачі, представник позивачів- адвокат Горенко О.І. не з`явились, згідно заяви підтримали позовні вимоги, просять розглядати справу у їх відсутність, без звукозапису судового процесу, не заперечують проти заочного розгляду справи, що суд вважає за можливе. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. Як встановлено судом, [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . За життя, у 1975 році, батьком позивачів був побудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] було внесено до погосподарської книги сільської ради села Черкаська Лозова, що підтверджується довідкою Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 23.07.2020. Згідно інформаційної довідки №4439-г від 26.04.2017 КП «Інвенрос» встановлено, що будівництво житлового будинку [ADDRESS] не завершено, готовність будинку складає 83%, не є самочинним. Первинна інвентаризація на будинок незавершений будівництвом була проведена 22 січня 2010 року. Право власності на будинок не оформлено та в КПТІ «Інвенрос» він не зареєстрований. В архівній справі є довідка Черкасько-Лозівської сільської ради №1576 від 04.12.2006, в якій зазначено, що згідно запису в погосподарській книзі №462 власником будинку є [PERSON] . Рішенням Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 19 лютого 2010 року [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарчих будівель і споруд, площею 1300 кв. метрів в [ADDRESS] . 16 листопада 2011 року підписано Акт погодження та закріплення меж земельної ділянки по [ADDRESS] , з боку сусідів та Черкасько-Лозівської сільської ради. Батьком позивачів було почато процедуру приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] , але за життя він не встиг її закінчити. Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жиляєвою Н.В. відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] . У шестимісячний строк після смерті батька позивачі звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Дружина спадкодавця подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Заява міститься у матеріалах спадкової справи. Позивачам необхідно завершити процес приватизації земельної ділянки, який було розпочато батьком. Листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що за умови наявності дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Будівництво батьком велося до 1975 року. На цей час дозвільні документи на будівництво не збереглися, але доказами того, що будівництво було законним, є довідка КП «Інвенрос» від 24.04.2017, у якій зазначається, що самочинне будівництво відсутнє, а також записи у погосподарській книзі Черкасько-Лозівської сільської ради, відповідно довідки в.о. старости с.Черкаська Лозова від 23.07.2020 року, На час будівництва спадкодавцем [PERSON] будинку була чинною Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Виходячи зі змісту частин першої і другої ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, реєстрації права власності. Згідно із роз`ясненням, викладеним в листі Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року № 19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна колишньому власнику і подальших власників (спадкоємців) повинно вирішуватися в судовому порядку. Листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що за умови наявності дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з положень ст. 1261 ЦК України, констатуючи наявність у позивачів прав, як спадкоємців першої черги за законом, на спадщину, що залишилась після смерті батька [PERSON] . Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved