Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 12.08.2011 року помер їх батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул.. Центральна, 124. На підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.10.2015 року їй, та відповідачам [PERSON], [PERSON] належить по 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями за вищевказаною адресою. На підставі додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.2017 року їй належить 1/3 частина земельної ділянки, що розташована за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул.. Центральна, 124. Відповідачі відмовились оформлювати та отримувати свідоцтво по право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті батька [PERSON] Згідно ухвали Красноармійського міськрайонного суду Донецької області про визнання мирової угоди вона визнала право користування за [PERSON] та [PERSON] житловим одноповерховим будинком, загальною площею 61,9 кв.м., гаражем площею 17,30 кв.м., сараєм площею 5 кв.м., відповідачі, в свою чергі, визнали за нею право користування літньою кухнею з тамбуром площею 24,10 кв.м., вбиральнею площею 2,30 кв.м., сараєм площею 9,30 кв.м., сараєм площею 7,00 кв.м. Після виділення їй в користування літньої кухні з тамбуром, вбиральні та двох сараїв вона прийняла рішення про встановлення огорожі від виділених в користування відповідачам житлового будинку та інших надвірних споруд та присвоєння окремого поштового адресу. Згідно плану поділу земельної ділянки ТОВ «Геоцентр-плюс» їй належить 0,0140 га, а відповідачам 0,0212 га. Вона неодноразово пропонувала відповідачам вирішити питання мирним шляхом, але вони відмовляються надавати згоду на встановлення огорожі біля виділеної їй літньої кухні з тамбуром, вбиральні та двох сараїв. Позивачка просить припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими спорудами та на земельні ділянку, які розташовані за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул.. Центральна, 124; визнати за нею право власності на літню кухню з тамбуром площею 24,10 кв.м., вбиральню площею 2,30 кв.м., Е-1 сарай площею 9,30 кв.м., З-1 сарай 7,00 кв.м.; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 61,9 кв.м., гаражем площею 17,30 кв.м., сараєм площею 5,00 кв.м., що розташовані за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул.. Центральна, 124; виділити в натурі їй 1/3 частку земельної ділянки, що розташована за адресою: Донецька область м. Покровськ, вул.. Центральна, 124, площа якої складає 0,0352 га, кадастровий номер 1413200000:06:057:0559 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розміщені дітня кухня з тамбуром, вбиральня, Е-1 сарай, З-1 сарай; стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] солідарно на її користь судові витрати в розмірі 320 грн. Від відповідача [PERSON] надано відзив, в якому зазначив, визначаючи порядок користування житловим будинком на підставі ухвали суду, поділ його в натурі не проводиться між сторонами, співвласниками не виділялось у власність та чи інша частина домоволодіння, статус житлового будинку так і носить до теперішнього часу характер спільної часткової власності. Виділ в натурі 1/3 частини житлового будинку можливий, в разі технічної можливості, питання щодо поділу житлового будинку в натурі позивачка не порушує. Також відповідачкою не визначено ідеальні долі кожного співвласника , в разі поділу в такому розмірі як вона просить, їх вартість для можливості отримання грошової компенсації, просить виділити частку у вигляді господарських споруд. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник позивачки адвокат [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, в подальшому просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 34). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 33). Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, підтримала наданий на позовну заяву відзив. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 12.08.2011 року помер [PERSON] ( а. с. 10). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул.. Центральна, 124. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2013 року позивачка [PERSON] є власницею житлового будинку, що розташований за адресою: м. Покровськ, вул.. Центральна, 124, а згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.2017 року є власницею 1/3 частини земельної ділянки, що розташована за вищевказаною адресою ( а. с. 5 6, 11-12). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] є власником 1/3 житлового будинку, що розташований за адресою: м. Покровськ, вул.. Центральна, 124. ( а.с. 51) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] є власником 1/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: м. Покровськ, вул.. Центральна, 124. ( а.с. 52,52). Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 16.03.2017 року визнана мирова угода від 16.03.2017 року, укладена між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], відповідно до умов якої [PERSON] визнає право користування за [PERSON] та [PERSON] житловим одноповерховим будинком загальною площею 61,9 кв.м., гаражем площею 17,30 кв.м., Ж-1 сараєм площею 5 кв.м., що розташований за адресою: Донецька область м. Покровськ, вул.. Центральна, 124. [PERSON] та [PERSON] визнають право користування за [PERSON] літньою кухнею з тамбуром площею 24,10 кв.м., вбиральнею площею 2,30 кв.м., Е-1 сараєм площею 9,30 кв.м., З-1 сараєм площею 7,00 кв.м., що розташовані за адресою: Донецька область м. Покровськ, вул.. Центральна, 124. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов»язані не чинити позивачу [PERSON] перешкод у користуванні ввиділеними їй літньою кухнею з тамбуром площею 24,10 кв.м., вбиральною площею 2,30 кв.м., Е-1 сараєм площею 9,30 кв.м., Щ-1 сараєм площею 7,00 кв.м., що розташовані за адресою: Донецька область м. Покровськ, вул.. Центральна, 124. ( а.с. 13). Згідно плану поділу земельної ділянки ТОВ «Геоцентр-плюс» позивачці належить 0,0140 га, а відповідачам 0,0212 га ( а.с. 14). Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. ч. 1,2,3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частиною першою ст.. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Так, відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ в натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина друга ст.. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст.. 364 ЦК право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику ( власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого ( інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення( водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий обєкт нерухомого майна в розумінні ст.. 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння обєкту нерухомого майна реєстраційного номера,затвердженого постановою КМУ від 08.12.2010 року № 1117 «Про ідентифікацію обєктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 ( далі-Інструкція) Так, згідно з пунктами 1.2,2.1,2.4 цієї Інструкції поділ обєкта нерухомого майна ( виділ частки) на окремі самостійні обєкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу ( виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному обєкту поштової адреси. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Відповідно до п. 7 Постанови в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Згідно з положеннями ст. 380 ЦК України житловий будинок як об»єкт права власності - це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійно у ній проживання. Житловий будинок нерозривно повязаний із землею та іншим нерухомим майном, і тому право власності на житловий будинок містить додаткові будівлі як складники одного обєкта. Розташовані на земельній ділянці із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186,381 ЦК є приналежністю головної речі ( будинку). У постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року міститься висновок про те, що стаття 358 ЦК України регулює порядок здійснення права спільної часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути й не ізольовані й не завжди точно відповідають часткам, що належать співвласникам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє права спільної часткової власності на це майно. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли в результаті поділу ( виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 04.12.2013 року ( справа № 6-130цс13), відповідно до яких визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просить визнати за нею право власності на частку домоволодіння , яка були передана їй у користування на підставі ухвали суду від 16.03.2017 року. При цьому позивачці не виділено ідеальні долі кожного співвласника, не надано висновку технічної документації щодо можливості виділу частки в натурі з урахуванням часток жилого будинку і підсобних приміщень з метою виділення окремого обєкта нерухомості з окремою системою життєзабезпечення (водопостачання, опалення тощо). Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Виходячи з\~того,\~що володіння\~та порядок\~користування земельною\~ділянкою,\~що перебуває\~у спільній\~частковій власності\~в тому\~числі тією,\~на якій\~розташовані належні\~співвласникам жилий\~будинок,\~господарські будівлі\~та споруди,\~визначається,\~насамперед,\~їхньою угодою\~залежно від\~розміру їхніх\~часток у\~спільній власності\~на будинок,\~при застосуванні\~статті 88\~ЗК України\~при вирішенні\~спорів як\~між ними\~самими,\~так і\~за участю\~осіб,\~котрі пізніше\~придбали відповідну\~частку в\~спільній власності\~на землю\~або жилий\~будинок слід\~брати до\~уваги цю\~угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості незалежно користування своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Враховуючи вищезазначені норми права, виходячи з правової позиції, яка встановлює, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу відповідно до часток співвласників, що не було доведено позивачкою, а також, враховуючи той факт, що позивачкою ставиться питання щодо виділу частки на приналежність головної речі будинку, при цьому не доведено, що вказані підсобні приміщення можуть бути самостійним обєктом нерухомості , приймаючи до уваги ту обставину, що застосування ст. 88 ЗК, на яку посилається позивачка , заявивши позовні вимоги про виділення 1/3 частини земельної ділянки в натурі, стосується випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог . Позовні вимоги в частині стягнення судових витрат задоволенню не підлягають відповідно до ст. 141 ЦПК України задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed