Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивачка 16 грудня 2014 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зазначивши, що подружнє життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та небажання жити разом, близько року вони проживають окремо. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Від шлюбу дітей вони не мають. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про місце і час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, але до суду надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, але до суду надійшла заява, в якій він вказує, що визнає позов та просить розглядати справу за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що 16.12.2010 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 02. ( а.с. 4). Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Проаналізувавши пояснення позивачки в позовній заяві до суду, дослідивши письмові докази, наявні у справі, суд приходить до наступного Позивачка звернулася до суду на підставі ч. 1 ст. 110 СК України, яка передбачає можливість пред'явлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Однак, зважаючи на те, що позивачка має тверді наміри розірвати шлюб, а відповідач проявив байдужість до збереження шлюбу, суд не вбачає підстав для надання сторонам терміну для примирення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з обставин справи, суд вважає доведеним той факт, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачка сплатила судовий збір в сумі 269 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією (а.с. 1). Відповідно до підпункту 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» до сплати підлягало 243 грн. 60 коп., що становить на 25 грн. 40 коп. більше, ніж встановлено законом. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається, зокрема, у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] необхідно повернути надміру сплачену суму судового збору в розмірі 25 грн. 40 коп. Витрати пов'язані з оплатою судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Таким чином, враховуючи підтримання позову позивачкою, беручи до уваги характер відносин, які склалися в сторін, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу сторін суперечитиме їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved