Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

позивачі [PERSON], [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просять встановити факт родинних відносин між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка померла 25.04.2016 року, як внучатих племінниць та двоюрідної баби, а також просять визнати у порядку спадкування за законом право власності по 1/2 частині кожній із позивачів земельної частки (паю) розміром 4,70 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Перемога» с. Кулажинці Гребінківського району Полтавської області, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) Серії ПЛ № 0029311, виданого 24.12.1996 року на підставі рішення Гребінківської районної державної адміністрації від 06.11.1996 року № 351. Позивачі мотивують свою позовну заяву тим, що 25.04.2016 року померла їхня двоюрідна баба [PERSON], яка на час смерті мала право на земельну частку (пай) розміром 4,70 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Перемога» с. Кулажинці Гребінківського району Полтавської області, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) Серії ПЛ № 0029311, виданого 24.12.1996 року на підставі рішення Гребінківської районної державної адміністрації від 06.11.1996 року № 351. Після звернення позивачів до нотаріальної установи із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на зазначену земельну частку (пай) з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно та не підтвердження факту родинних відносин між позивачами як спадкоємцями та спадкодавцем [PERSON], що є підставою звернення позивачів з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує, просить провести розгляд справи за її відсутності. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує, просить провести розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Гребінківського району Полтавської області контори в судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої проти задоволення позову не заперечує, просить провести розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення, серед іншого, факту родинних відносин між фізичними особами. (ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України) Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] померла 25 квітня 2016 року, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції у Полтавській області від 28 квітня 2016 року, актовий запис № 77 (а.с. 18). Задля звернення до нотаріуса Гребінківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті двоюрідної баби [PERSON], позивачі мають надати документи на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем. Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позивачами [PERSON] та [PERSON] доведено той факт, що померла [PERSON] та позивачі перебували в родинних відносинах, виходячи з наступного. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в звязку із втратою годувальника. Судом встановлено, що в свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], якою після реєстрації шлюбу було змінено прізвище на «Літвякову», батьком зазначено [PERSON], а матірю - [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження від 07 січня 1978 року, виданим органом реєстрації Короваївської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, актовий запис № 5. (а.с. 8; 9). За даними свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьком зазначено [PERSON], матірю [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим органом реєстрації с. Кулаженці, Гребінківського району Полтавської області, актовий запис № 14 ( а.с. 13) В свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], якою після реєстрації шлюбу було змінено прізвище на «Курильчик», батьком зазначено [PERSON], а матірю - [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження від 05 листопада 1969 року, виданим органом реєстрації Малютинського сільського відділу ЗАГС Пірятинського району Полтавської області, актовий запис № 35. (а.с. 12). За даними свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], яким 29.10.1968 року Свідоцтвом № 2601 змінено прізвище на «Кузнецов», батьком зазначено [PERSON], матірю [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим органом реєстрації с. Кулаженці, Гребінківського району Полтавської області, актовий запис № 9 ( а.с. 14; 15) Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Гребінківського району Полтавської області [PERSON], складеного 18 вересня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 94, [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті заповіла [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в рівних долях земельну ділянку розміром 4,030 га. відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 504568, виданого [PERSON] сільською радою 15.12.2003 року (а.с. 19) Зазначеними документами підтверджено факт родинних відносин між [PERSON], [PERSON], які є рідними дідами позивачів, уродженцями с. Кулажинці Гребінківського району Полтавської області, а також матеріалами справи не спростовано факт наявності родинних відносин зазначених осіб із [PERSON], [INFO], як рідною сестрою, яка також є уродженкою [INFO]. В порядку дотримання правил статті 57 Цивільного процесуального кодексу України фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, судом встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять докази наявності родинних відносин між позивачами [PERSON] та [PERSON] як внучатих племінниць та померлою [PERSON], яка є двоюрідною бабою позивачів, що також підтверджено фактом складання [PERSON] заповіту відносно позивачів у сукупності із вищевстановленими фактами досліджених в судовому засіданні доказів, тому позовна заява [PERSON] та [PERSON] в частині встановлення факту родинних відносин з померлою 25 квітня 2016 року [PERSON] підлягає до задоволення. Встановлення даного факту має для позивачів юридичне значення, оскільки вони мають намір прийняти спадщину як спадкоємці за законом. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Так, позови про визнання права власності спрямовані на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Як убачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] померла 25 квітня 2016 року, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції у Полтавській області від 28 квітня 2016 року, актовий запис № 77 (а.с. 18). На підставі заяв про отримання свідоцтва про право на спадщину, поданих [PERSON] та [PERSON], Гребінківською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 145/2016 щодо майна померлої [PERSON]. (а.с. 29) 09.11.2016 року на підставі заповіту, складеного 18 вересня 2014 року [PERSON], [INFO], посвідченого секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Гребінківського району Полтавської області [PERSON], державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори [PERSON] посвідчено та видано Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку спадкового майна на імя [PERSON] та на 1/2 частку спадкового майна на імя [PERSON], а саме: земельної ділянки площею 4,0305 га, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Гребінківського району Полтавської області, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 504568, виданого [PERSON] сільською радою Гребінківського району Полставської області, 15 грудня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 335, кадастровий номер: 5320882100:00:002:055. (а.с. 19; 20; 21-22; 23; 24-25) Листом в.о. завідувача Гребінківської державної нотаріальної контори від 26.04.2017 року № 229/01-16, спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], а саме: на право на земельну частку (пай) розміром 4,70 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Перемога» с. Кулажинці Гребінківського району Полтавської області. Лист нотаріусом мотивовано тим, що право власності спадкодавця [PERSON] на зазначену земельну частку (пай), не було зареєстровано в органах земельних ресурсів (а.с. 26; 29) Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених статтями 335, 376, 392 цього Кодексу. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 Цивільного кодексу України) Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного Кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема, ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається та реалізується його суб'єктами виключно відповідно до закону. Отже, суб'єктивне право власності на землю виникає на підставах та у порядку, визначеному Земельним кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. За положенням статті 181 Цивільного кодексу України, до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до частини першої статті 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із частиною першою статті 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. (ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України) Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України). Слід звернути увагу, що згідно із ч. 1 ст. 13 Конституції України та ст. 20 Земельного кодексу України органи державної влади та орган місцевого самоврядування здійснюють право власності на землю від імені Українського народу. Це означає, що лише ці органи можуть вирішувати питання про відведення земельних ділянок, передачу їх у приватну власність, визначення цільового призначення землі. Згідно розяснень, наданих у [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7. Так, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч. 1 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги пояснення позивачів,

Outcome: approved