Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом та просять суд встановити факт, що [PERSON], [INFO] є матір'ю [PERSON], [INFO]; встановити, факт прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, [PERSON] та [PERSON]; поновити [PERSON] та [PERSON] строк позовної давності для звернення до суду, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.04.1986 року виданого Біляївською районною державною конторою Одеської області, спадкова справа № 104/85, після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, на житловий будинок [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, на ? частину житлового будинку [ADDRESS], що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 43.1 кв.м, житловою площею 26,8 кв.м та надвірних споруд літньої кухні літ. «Б» на земельній ділянці площею 0,1200 га; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, на ? частину житлового будиноку [ADDRESS], що складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 43,1 кв.м, житловою площею 26,8 кв.м та надвірних споруд літньої кухні літ. «Б» на земельній ділянці площею 0,1200 га. Позивачі у судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги просять їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на наступне. [INFO] року померла мати позивачів - [PERSON]. Спадкоємцями після смерті [PERSON], є її діти- [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Спадковим майном після смерті [PERSON] є житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: [ADDRESS]. Після смерті матері відповідачка [PERSON] отримала в Біляївській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], по спадковій справі № 104/85 від 02.04.1986 року. Інші спадкоємці за законом [PERSON] [PERSON], [PERSON] з заявою до нотаріальної контори не звертались, заяв про відмову від спадщини не подавали. На момент смерті матері [PERSON] були зареєстровані в спірному житловому будинку та проживали фактично [PERSON] та [PERSON] разом зі своєю сім'єю. [PERSON] на той час була фактично зареєстрована в будинку, але проживала в гуртожитку в [ADDRESS]. [PERSON] не була зареєстрована в спадковому будинку, але фактично прийняла спадщину шляхом отримання майна: пральної машинки «Малютка» та швейної машини. Позивачі посилались, що вони разом з [PERSON] за свої кошти поховали мати, поділили майно між трьома сестрами, поділили кошти які залишились після смерті матері по 250 рублів кожній сестрі, та спільно деякий час разом утримували батьківський будинок, робили ремонт будинку та господарських споруд, обробляли город. Позивачі вважають, що фактично прийняли спадщину після смерті матері [PERSON]. Сестра [PERSON] не приймала участі в похованні матері, на той час зловживала алкогольними напоями, позивачі взяли на себе опікування її донькою - відповідачкою [PERSON] , якій на той час було 6 років. [INFO] року померла [PERSON]. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її донька [PERSON], яка за рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 квітня 2012 року отримала спадщину у вигляді ? частини на зазначений будинок. Також позивач [PERSON] посилалась на то, що при видачі паспорту у 1963 році помилково було зазначено її «по-батькові» як «[PERSON]» замість «[PERSON]», просить встановити факт родинних відносин. Позивачі просять суд поновити строк позовної давності для звернення до суду посилаючись на те, що їм не було відомо що вони також мають право на спадщину після смерті матері, про це вони дізнались тільки після звернення до нотаріальної контори у 2011 році. Нотаріусом позивачам було рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту прийняття спадщини та скасування свідоцтва про право на спадщину , яке було видано у 1986 році [PERSON] Відповідач [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову, дала такі ж пояснення як і позивачі. Відповідач [PERSON], заперечувала проти позову посилаючись на наступне. Спадщина відкрилась після смерті [PERSON] померлої 15.11.1984 року на спадкове майно - будинок по [ADDRESS]. Позивачі відповідно до норм ст. 549 ЦК України ( 1963р) фактично не прийняли спадщину, не вступили в управління та володіння майном, так як фактично в зазначеному будинку не проживали. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 квітня 2012 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину спадкового майна - житлового будинку [ADDRESS]. Просила в позові відмовити повністю. Представник третьої особи Усатівської сільської рада Біляївського району Одеської області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просить суд відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що позивачі не вступили в управління майном після смерті [PERSON] померлої [INFO] року, ніколи до сільради не звертались з питань оформлення спадщини. Представник третьої особи Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Заслухавши пояснення позивачів, відповідачів, третю особу, покази свідків на підставі доказів досліджених в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] року померла [PERSON], смерть зареєстрована Усатівською сільрадою, Біляївського району, Одеської області , актовий запис № 74 від 15.11.1984 року. Спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках, відповідно до ст. 529 ЦК України ( 1963 року) який діяв на час відкриття спадщини, після смерті [PERSON], є її діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Спадковим майном після смерті [PERSON], є житловий будинок з надвірними спорудами розташований за адресою: [ADDRESS]. 02.04.1986 року [PERSON] отримала в Біляївській державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], по спадковій справі № 104/85, після смерті [PERSON]. Інші спадкоємці за законом, після смерті [PERSON] її діти [PERSON] [PERSON] та [PERSON], станом на 1986 рік з заявою до нотаріальної контори не звертались. [INFO] року померла мати відповідачки [PERSON], [PERSON]. 29.04.2011 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.1986 року виданого Біляївською районною державною конторою Одеської області, спадкова справа № 104/85, після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, та визнання права власності на ? частину житловий будинок [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 квітня 2012 року, скасовано рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2011 року, позов [PERSON] задоволений частково та визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.04.1986 року виданого Біляївською районною державною конторою Одеської області, на ім'я [PERSON] в ? частині. Визнано за [PERSON] право власності на ? частину спадкового майна - житлового будинку [ADDRESS]. Вказаним рішенням встановлено коло спадкоємців першої черги після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, а саме зазначено , що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, є її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], померлої [INFO] року фактично спадщину прийняли її чотири доньки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки виданої Усатівською сільрадою Біляївського району Одеської області № 562 від 06.06.2011 року станом на день смерті [PERSON] матері позивачів, [PERSON], [INFO], [PERSON] ([PERSON]), [INFO], [PERSON], [INFO] та інші члени сім'ї були зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON], разом із своєї сім'єю, за вказаною адресою була зареєстрована і проживала до 15 травня 1998 року, тому вважаються такою, що прийняла спадщину, після смерті своєї матері [PERSON]. Також в судовому в судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] її доньки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вступили в управління і володіння майном, а саме вони разом з відповідачкою [PERSON] за свої кошти поховали мати, та поділили майно та грошові т кошти по 250 рублів кожній між трьома сестрами, спільно деякий час разом утримували батьківський будинок, робили ремонт будинку та господарських споруд, обробляли город. А позивач [PERSON] після смерті матері забрала собі спадкове майно: пральну машинку «Малютка» та швейну машинку. Ці обставини підтверджуються показами свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Ці дії свідчать про те, що вони фактично прийняли спадщину після смерті матері [PERSON]. На підставі ст.ст.548, 549 ЦК України (1963р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України ( 2003 року) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Доводи відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] не проживала у вказаному будинку, а проживала окремо у своєму будинку за адресою [ADDRESS] не підтверджуються наданими до суду документами. Відповідно до паспорту будівельника на будинок [ADDRESS] , вбачається що даний будівельний паспорт був виданий у 1992 році, рішення про виділення земельної ділянки [PERSON], чоловікові [PERSON], було надано у 1987 році, тобто після смерті [PERSON] Суд також не приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON], що позивачі відмовились від спадщини після смерті своєї матері [PERSON] тому не мають право на спадкування, так як це не підтверджується жодним доказом. Згідно зі ст. 553 ч.1 ЦК України (1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вказана відмова повинна бути оформлена в нотаріальному порядку. Відповідачкою [PERSON] не надані докази, які б свідчили про відмову [PERSON] та [PERSON] про відмову від спадщини в встановленому законом порядку. Також це не вбачається із матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON]. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] , фактично прийняли спадщину після смерті їх матері [PERSON], нарівні з іншими спадкоємцями [PERSON] та [PERSON], а тому відповідно до ст.. 560 ч.1 ЦК України (1963 року) позивачі могли одержати свідоцтво про право на спадщину в любий час, оскільки ч. 1 ст. 561 ЦК України( 1963р.) термін видачі Свідоцтва про право на спадщину не обмежений. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 27), отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Отже суд вважає, що кожному із спадкоємців належить по ? частці в спадковому майні . За позивачами [PERSON] та [PERSON] може бути визнано право власності ? частину кожному, на житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Що стосується доводів представника відповідача, що на даний час є рішення апеляційного суду Одеської області від 17 квітня 2012 року, по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], яким за [PERSON] визнанно право власності в порядку спадкування на ? частину спірного будинку, яке набрало законної сили, то тут слід зауважити наступне. При розгляді позову [PERSON] до [PERSON] не розглядались вимоги [PERSON], [PERSON], суд не вирішував питання про їх спадкові права та інтереси, а тому рішення судів по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], не можуть бури перешкодою в судовому захисту позивачів по цієї справі. Відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного Кодексу України (2003 року) п. 5 правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовується також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 року, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновленні). Згідно з ст. 1278 ЦК України ( 2003 року) частки кожного із спадкоємців у спадковому майні є рівними. Також відповідно до ст.1280 ЦК України ( 2003р.) якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці , вона підлягає перерозподілу між ними. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Листом від 20.06.2011 року № 1051/02-14 Біляївською державною нотаріальною конторою позивачам рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Відповідно до «Узагальнення Судової палати у цивільних справах апеляційного суду міста Києва від 01 січня 2006 року» зазначено, що положення ст. 549 ЦК України (1963 року) стосовну факту прийняття спадщину застосовуються у випадках якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року. Суд вважає за можливе поновити строк позовної давності, з підстав того, що позивачі є необізнаними людьми, не знали про те, що вони мали право звернутись до суду з заявою про визнання за ними права на спадщину після матері [PERSON], та визнання недійсним свідоцтва про спадщину за законом, яке отримала відповідачка [PERSON] у 1986 році. При розгляді справи суд дійшов висновку, що позивачі помилялись про дійсні обставини прийняття спадщини після смерті матері, які на їх думку складались певним чином. Коли вони дізнались про отримання спадщини [PERSON] то освідомили, що обставини спадкування після матері є іншими ніж вони вважали Остаточно позивачі освідомили своє право на звернення до суду за захистом своїх прав, тільки у 2011 році коли вони звернулись до нотаріальної контори, також вказане право їм було роз'яснено в суді при розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права на спадщину. Суд враховує, що діючим законодавством не встановлений термін для прийняття спадщини, а вступ в управління та володіння спадковим майном є фактичним прийняттям спадщини. Відповідачка [PERSON] та ії представник не подавали до суду заяви про застосування строків позовної давності , що передбачено ч. 3 ст. 267 ЦК України, тому у суду немає підстав для застосування строків позовної давності у даній цивільній справі. Також суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги стосовно визнання частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 02.04.1986 року виданого Біляївською районною державною конторою Одеської області, спадкова справа № 104/85, після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до ст.1301 ЦК України ( 2003 р. ) Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках встановлених законом. При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.1986 року після смерті [PERSON], померлої [INFO] року нотаріусом не було перевірено коло спадкоємців, що привело до порушення права на спадщину інших спадкоємців. Відповідачка [PERSON] мала право на спадкування тільки на ? частку в спадковому майні , а не все спадкове майно. З таких підстав нотаріусом було безпідставно видане свідоцтво про право на спадщину на ? частки спадкового майна, яке належало іншим спадкоємцям. Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу є визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії яка порушує право, відновлення становища яке існувало до порушення права. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Ст. 319 ч. 1, 3 ст. 321 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд не приймає до уваги посилання відповідача [PERSON] та її представника , що позивачі фактично не прийняли спадщину, не вступили в управління та володіння майном, фактично в зазначеному будинку не проживали, так як ці твердження спростовуються наведеними раніше доказами. Також суд приймає до уваги, що підставою для визнання права на спадкування на зазначене майно відповідачки [PERSON] були ті ж самі обставини на які посилаються позивачі. Також судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON], даний факт не оспорюється сторонами по справі, в судовому засіданні усі учасники судового розгляду визнали цю обставину. Суд вважає можливим встановити факт родинних відносин між [PERSON] та її матір'ю [PERSON], що крім визнання усіма учасниками по справі, підтверджується також наступним. Відповідно до свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] року місто народження с. Кримно , Заболотьївського району Волинської області. В графі батько записаний [PERSON] , в графі мати - [PERSON]. В паспорті [PERSON] зазначено «по-батькові» замість «[PERSON]» - «[PERSON]» . Факт того, що [PERSON] , [INFO] є матір'ю [PERSON], [INFO], підтверджується: довідкою Усатівською сільрадою Біляївського району Одеської області № 562 від 06.06.2011 року , де вказано її по батькові «[PERSON]», повним співпадінням в свідоцтві про народження та паспорті громадянина України, місця та дати народження; показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], визнанням сторонами даного факту. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі , не підлягають доказуванню Також Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п. 2, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та ( або) за наявності інших спадкодавців. Суд відмовляє позивачам у частці визнання право власності на літню кухню, оскільки рішенням апеляційного суду від 17 квітня 2012 року, встановлено що на місці літньої кухні [PERSON] самочинно побудувала 2 поверхову споруду, яка не може входити до складу спадкового майна.

Outcome: partial