Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про визнання заповіту посвідченого 28.12.2012 року від імені [PERSON] в користь [PERSON] недійсним, мотивуючи тим, що після смерті її бабусі [PERSON] 08.01.2013 року та смерті її батька [PERSON] 20.01.2013 року відкрилася спадщина на спадкове майно двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. 30.01.2013 року вона звернулась в Івано-Франківську нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом як спадкоємець першої черги, так як батько проживаючи разом із своєю матірю [PERSON] на день її смерті фактично прийняв спадщину, однак, не оформив своїх спадкових прав. Оскільки, після смерті бабусі [PERSON] позивачка не змогла зайти в зазначену квартиру, в травні 2013 року звернулась в правоохоронні органи щодо неправомірних дій відповідачки [PERSON] на що 17.06.2013 року отримала відповідь, що 08.12.2012 року [PERSON] оформила заповіт на [PERSON], якій заповіла все своє майно. Стверджує, що на момент посвідчення зазначеного заповіту [PERSON] не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними, а тому є всі підстави для визнання заповіту недійсним. Позивачка, представник позивачки в судових засіданнях вимоги позову підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві, просили задоволити в повному обсязі. Представники відповідача проти задоволення позову заперечили в повному обсязі, з мотивів, викладених в поданих до суду письмових запереченнях (а.с.204-207). В судовому засіданні приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] суду повідомив, що йому зателефонувала [PERSON] з приводу складання та посвідчення заповіту вдома, у звязку з хворобою, похилим віком та поганим здоровям заповідача [PERSON] Приїхавши по місцю проживання заповідача, встановив, що заповідачка є дієздатною особою, поводила себе адекватно, сумнівів у тому, що вона усвідомлювала свої дії та могла керувати ними не було, а тому взяв необхідні для реєстрації документи та повернувся на роботу. Після повторного приїзду в [ADDRESS] вказаний заповіт, у звязку із поганим зором заповідача, було прочитано вголос в тому числі і свідками [PERSON] та [PERSON], які не були родичами заповідача. За дорученням заповідача [PERSON] та в його присутності, у звязку з похилим віком та хворобою, текст заповіту було підписано [PERSON] Особи заповідача, свідків та підписанта було встановлено, дієздатність перевірено та справжність підпису підписанта перевірено. Заповіт зареєстровано в реєстрі за №1156. Зазначив, що всі дії ним були вчинені згідно ЗУ Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, зазначив, що в журналі реєстрації виїзду нотаріуса за межі ДНК (п.5) та повернення до ДНК (п. 9) було допущено механічну описку в годині виїзду та повернення нотаріуса, про що ним було повідомлено управління юстиції та останнім його було зобовязано виправити вказану описку шляхом застереження. Свідок [PERSON] 28.09.2016 року подала до суду заяву, відповідно до якої просила взяти до уваги її свідчення дані в попередньому слуханні (а.с.167). Заслухавши пояснення учасників процесу, приватного нотаріуса, дослідивши матеріали справи, судом встановлено. Згідно свідоцтва про смерть серії І-НМ від 29.01.2013 року [PERSON] померла 08.01.2013 року у віці 84 роки, про що складно актовий запис №31 (а.с. 5). Згідно заповіту від 28.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1156, [PERSON], [INFO] все належне їй рухоме та нерухоме майно та майнові права в повному обсязі заповідала [PERSON], [INFO] (а.с.45). Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.225 Цивільного кодексу України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або)не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ст..ст.1233, 1234 Цивільного кодексу України заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно ст.1247 Цивільного кодексу України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст.1251-1252 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.207 Цивільного кодексу України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. У звязку із хворобою, похилим віком та поганим зором [PERSON] на її особисте прохання, за її дорученням, у її присутності, та у присутності нотаріуса, текст заповіту підписано [PERSON], [INFO] та нотаріусом розяснено [PERSON] зміст ст. 1255 ЦК України, про що вона розписалась (а.с.45). Відповідно до ст. 1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. У присутності приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] і на прохання [PERSON], яка не може у звязку з хворобою та поганим зором особсто прочитати заповіт, цей заповіт, згідно ст. 1253 ЦК України, посвідчено у присутності свідків: 1) [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [INFO]. Буд. 9; 2) [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [INFO]. Свідки, [PERSON] та [PERSON] зачитали заповіт уголос та поставили свої підписи на ньому, та ствердили, що не є спадкоємцями за заповітом, членами сімї та близькими родичами спадкоємців за заповітом. Свідкам [PERSON] та [PERSON], нотаріусом розяснено зміст ст. 1255 ЦК України, про що вони розписались (а.с.45). Суд звертає увагу на те, що свідки, які були присутні при посвідченні заповіту не являються ні спадкоємцями за заповітом, ні членами сімї та/чи близькими родичами спадкоємців за заповітом. Що стосується підписанта [PERSON] то чинним законодавством не встановлено будь-яких обмежень щодо родинних відносин між підписантом та заповідачем чи спадкоємцем. Відповідно до ст.1257 Цивільного кодексу України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. За клопотанням представника позивачки, ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.12.2013 року було призначено посмертну амбулаторну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої було поставлене наступне питання: 1. Чи усвідомлювала значення своїх дій та чи могла керувати ними померла [PERSON] на час посвідчення заповіту 28.12.2012 року? (а.с.79). Згідно акту амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи №67 від 03 по 07 березня 2014 року, проведеної Івано-Франківською ОПНЛ №3, [PERSON], [INFO], яка померла 08.01.2013 року, психічними розладами не страждала, на період складання заповіту 28.12.2012 року перебувала в стані, при якому була здатна усвідомлювати свої дії і керувати ними (а.с. 87-90). Не погоджуючись із таким висновком, представник позивачки клопотала про призначення повторної амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.06.2014 року було призначено повторну амбулаторну посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої було поставлене наступне питання: 1. Чи усвідомлювала значення своїх дій та чи могла керувати ними померла [PERSON] на час посвідчення заповіту 28.12.2012 року? (а.с.104). Згідно акту судово-психіатричного експерта №697 від 17.10.2014 року, проведеної Комунальним закладом Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня, у звязку із відсутністю в матеріалах справи та медичній документації достатніх даних про психічний стан [PERSON] в період підписання заповіту 28.12.2012 року, недостатністю та суперечливісю показів свідків, відповідсти на поставлене запитання не виявляється можливим (а.с.111-113). Отже, судом під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] зробила особисте розпорядження вільно та таке, що відповідало її внутрішній волі. До таких висновків суд прийшов з огляду на відсутність будь-яких доказів про те, що заповідач в період складання заповіту не могла розуміти значення своїх дій або керувати ними. Суд зветає увагу на те, що встановленими під час розгляду справи обставинами доведено протилежне, а саме підтверджено, що заповідач [PERSON] хоча і мала певні захворювання та до самої смерті була повністю дієздатною особою. Суд приймає до уваги вказані вище докази, зокрема висновки судових експертиз, оскільки в сукупності з іншими зібраними доказами, вони підтверджують те, що у період складання заповіту за своїм психічним станом [PERSON] повною мірою могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Однак, під час розгляду справи, судом було встановлено, що заповіт був складений та посвідчений нотаріусом у відповідності до вимог чинного законодавства. Жодних порушень щодо його форми та посвідчення зі сторони нотаріуса допущено не було. Разом з цим суд зазначає, що відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 207, 1233, 1234, 1247, 1251, 1252, 1253, 1257 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed