Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення комунальних платежів посилаючись на те, що 11.11.1996 року сторони по справі уклали договір позики на суму 12266 грн. терміном до 11.04.1997 року. Для забезпечення повернення позики був укладений договір застави квартири по вул. Пушкіна, 13б/28 що в м. Калуші. 20.05.1997 року державним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, а 10.12.1998 року було оформлено право власності на дану квартиру на відповідача. Згодом свідоцтво про право власності видане на [PERSON] було визнано в судовому порядку недійсним, проте відповідач продовжував самовільно проживати у їх квартирі. Проживаючи у спірній квартирі, відповідач не сплачував кошти за комунальні платежі, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 01.01.2016 року: КП «Водотеплосервіс» - 9629,24 грн., КП ЖЕО №4 8447,77 грн., УЕГГ 743,31 грн., а всього 18\~820,32 грн. А тому просять стягнути вказану суму заборгованості за комунальні платежі на їх користь та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та представник позивачів, [PERSON] позов підтримали та просив суд його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав з підстав викладених у письмовому запереченні, яке долучене до матеріалів справи, просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд заслухавши думку сторін та перевіривши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, 11.11.1996 року сторони по справі уклали договір позики на суму 12266 грн. терміном до 11.04.1997 року. Для забезпечення виконання зобовязання був укладений договір застави квартири по вул. Пушкіна, 13б/28 що в м. Калуші. 20.05.1997 року державним нотаріусом було вчинено виконавчий напис відповідно до акту прилюдних торгів від 19.11.1997 року, а 10.12.1998 року відповідно до свідоцтва про право власності відповідач [PERSON] набув права власності на спірну квартиру. Відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду від 29.12.2006 року свідоцтво про право власності видане на [PERSON] було визнано недійсним. На підставі [PERSON] опису та арешту майна від 07.10.2009 року державним виконавцем при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження було описано та накладено арешт на трьохкімнатну квартиру по вул. Пушкіна, 13б/28 і зазначену квартиру було передано на відповідальне зберігання відповідачу [PERSON] Листом відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції від 04.03.2015 року підтверджено, що акти опису і арешту майна боржника не скасовані і описане майно не виключено з даних актів опису і арешту майна . Зазначені обставини підтверджені сторонами по справі та письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи (а.с.18-22, 50-51). Крім того, в судовому засіданні зясовано, що відповідач [PERSON] проживав у [INFO] з 1999 року по лютий 2016 року. Відповідно до поданих довідок комунальних підприємств, за вказаною адресою утворилася заборгованість станом на 01.01.2016 року: КП «Водотеплосервіс» - 9629,24 грн., КП ЖЕО №4 8447,77 грн., УЕГГ 743,31 грн., а всього 18\~820,32 грн. (а.с.5-8). Позивачі в судовому засіданні пояснювали, що заборгованість, яка утворилася внаслідок несплати відповідачем [PERSON] комунальних послуг слід стягнути в їх користь, а вони відповідно сплатять вказані суми відповідним підприємствам, які надають послуги. Проте, суд вважає, що позовні вимоги позивачів [PERSON] ат [PERSON] є безпідставними з огляду на наступне. Згідно договору купівлі-продажу від 30.01.2013 року позивач [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відчужили 4/5 належні їм частки квартири [ADDRESS] б в м.Калуші [PERSON] (а.с.52). Зі змістом вказаного договору слідує, що [PERSON] є власником 4/5 частини зазначеної квартири, а відповідач [PERSON] є власником 1/5 частини. Так, згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки [PERSON], яка не є власником квартири, є безпідставними, оскільки в судовому засіданні не встановлено які саме її майнові права чи інтереси порушено. Відповідач [PERSON], який є власником 1/5 частини квартири вправі звернутися до відповідача з вимогою в порядку регресу про стягнення суми заборгованості в частині відповідно своєї частки за умови оплати заборгованості по комунальних платежах. Оскільки відповідачем [PERSON] не представлено суду доказів про сплату заборгованості по комунальних платежах, то в суду відсутні підстави для відшкодування таких витрат. Також слід зазначити, що відповідно до вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» право на звернення з вимогою стягнення заборгованості по сплаті комунальних послуг надано організаціям, які надають відповідні послуги згідно укладених договорів. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про стягнення комунальних платежів є безпідставними і в їх задоволенні слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed