Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, у якому вказали, що відповідачка по справі - [PERSON] проживає у цивіль ному шлюбі з їхнім родичем. В жовтні 2013 року вона зустрілася з позивачами і попросила зайняти їй гроші. Необхідність грошей вона пояснила тим, що знаходиться у скрутному матеріальному становищі, немає за що купити хліба та самого необхідного. При цьому вона запевнила позивачів, що через місяць отримає гроші і віддасть нам борг. Оскільки вона слізно прохала позичити їй гроші і твердо запевняла, що сумлінно поверне борг, то вони вирішили піти їй назустріч та дати гроші. У них були грошові збереження - 3200 грн. та 900 євро, які вони і позичи ли відповідачці. Коли прийшов день віддачі боргу - 22.10.2013 року, то очікуваних грошей вони не отримали. Після цього вони неодноразово зверталися до [PERSON] з проханням повернути гроші, але у відповідь чули ли ше обіцянки повернути гроші пізніше. Останнім часом відповідачка взагалі при пинила з ними зв'язок і ухиляється від розмов. Таким чином, наразі вони взагалі втратили надію, що відповідачка поверне позичені їй гроші, а тому змушені звертатися з чинним позовом до суду. Їм дуже прикро, що вони підтримали відповідачку у скрутний для неї час, а вона те пер відмовляється повертати гроші. Вони віддали їй свої збереження, які мали для своїх потреб, а вона, так несумлінно до цього поставилася і тепер позивачі мають лише один вихід - стягувати суму боргу у судовому порядку. На час звернення до суду сума боргу у гривнях становить 3200 грн., а у євро в еквіваленті до української гривні 4.187,42 / 9 х 1576,38 курс НБУ на 05.05.2014 р./, а загалом 17.387,42 грн. Просили суд стягнути з відповідачки [PERSON] на їхню ко ристь суму боргу у розмірі 3 200 грн., та грошову суму в українських гривнях, еквівалентну 900 євро за курсом Національного Банку України на час винесення рішення по справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Надав до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідачки [PERSON] на їхню ко ристь суму боргу у розмірі 3 200 грн. Просив справу розглянути за його відсутності (а.с. 14). Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Надала до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила суд стягнути з відповідачки [PERSON] на їхню ко ристь суму боргу у розмірі 3 200 грн. Просив справу розглянути за її відсутності (а.с. 15). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, не дивлячись на те, що належним чином була повідомлена про дату, час та місце слухання справи, повідомлення про причини неявки до суду або будь-яких пояснень по справі від останньої не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи та надані позивачами докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 жовтня 2013 року [PERSON] за письмовою розпискою, написаною нею власноруч, отримала від [PERSON] та [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 3200 (три тисячі двісті) гривень та 900 (дев'ятсот) євро. Зазначені грошові кошти [PERSON] зобов'язалась повернути в строк до 22 жовтня 2013 року (а.с. 5). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд приходить до висновку, що згідно розписок від 15 квітня 2011 року, від 23 травня 2011 року, 18 червня 2011 року відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] загалом 5000 (п'ять тисяч) гривень і зобов'язався їх повернути за останньою розпискою до 17 листопада 2011 року, тобто зазначені письмові розписки були надані на підтвердження укладення договору позики та його умов, є дійсними і не являються самим договором, а відтак не мають містити всіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 статті 207 ЦК передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи те, що позивачами [PERSON], [PERSON] подано до суду розписку від 19 жовтня 2013 року (а.с. 5), яка в силу ч. 2 ст. 1047 ЦК України підтверджує укладення договору позики, а також те, що параграфом 1 глави 71 ЦК України не встановлено недійсності договору позики, не подано судових рішень, згідно яких вказаний договір визнаний судом недійсним, то суд приходить до висновку, що позивачами доведено належними та допустимими доказами факт укладення договору позики між ними та [PERSON], а тому вимога про стягнення основного боргу за договором позики підлягає задоволенню. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Одностороння відмова від зобов'язання відповідно до ст. 615 ЦК України не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. На підставі викладеного,

Outcome: approved