Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

Позивачка 23 березня 2015 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.2-4). В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 15 березня 2002 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин з вересня 2012 року, а також, наголошуючи на тому, що причиною розпаду родини є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри, що суперечить інтересам сторін, у зв'язку із чим, позивачка була вимушена звернутись до суду із даним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Судові витрати покласти на себе. В судовому засіданні позивачка та її представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Додатково до викладених у позові обставин, суду пояснила, що на ґрунті непримиримих особистих неприязнених стосунків між нею та відповідачем в сімї систематично виникали сварки та бійки. Відповідач в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. У своїх поясненнях суду наполягав на тому, що причиною сварок та бійок у сімї стала саме поведінка позивачки, якою вона безпідставно звинувачує його у неспроможності утримувати родину, відверто демонструє своє небажання зберегти сімю, чим провокує його. А, у червні поточного року вчинила протиправні дії у відношенні до нього, забравши всі його особисті документи, з приводу чого він вимушений був звертатися із заявою до правоохоронних органів. Позовні вимоги не визнав, посилаючись на необґрунтованість доводів та безпідставність вимог, вважаючи можливим примирення із дружиною, просив суд у задоволенні позову відмовити. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні, повний текст складений 29 вересня 2015 року. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що згідно актового запису № 87, складеного 15 березня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Довгинцівського районного управління юстиції м.\~Кривого Рогу, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.7). Від спільного подружнього життя сторони дітей не мають. Із пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що подружжя не проживає разом, не підтримує сімейних відносин. Характер взаємовідносин між сторонами ґрунтується не на почуттях любові та взаємоповаги, паритетних засадах взаємодопомоги і підтримки, спільності інтересів на створення у своїй сімї родинного затишку та тепла, а на непримиримих конфліктах, сварках, неприпустимих у загальноприйнятному спілкуванні висловлювань та насильницьких дій, спрямованих на завдання один до одному шкоди. Що у тому числі також підтверджується й результатами медичного обстеження [PERSON] (а.с.8), висновком Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 04.04.2015 року щодо розгляду матеріалів ЖЕО №4835 від 28.03.2015 року за заявою [PERSON] про те, що [PERSON] за адресою мешкання висловлював погрози фізичною розправою в її адресу та висновком Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 21.06.2015 року щодо розгляду матеріалів ЖЕО №10047 від 19.06.2015 року за фактом звернення [PERSON] до органів внутрішніх справ (а.с.24,35). Суд з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, приходить до висновку, що сімя сторін існує формально і розпалася остаточно, примирення сторін є не можливим, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожної із сторін. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачкою при подачі позову було сплачено судовий збір, і її вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved