Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом та просять постановити рішення, яким визнати за ними право власності за кожним на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, який розташований за адресою: вул. Шевченка, № 7, с. Кубей, Болградський район, Одеська область, як за членами колишнього колгоспного двору. Свої вимоги мотивують тим,\~ що станом на 14 квітня 1991 року це домоволодіння відносилось до колгоспного двору та до його складу входили: [PERSON], яка померла 13.01.2016 року, її син [PERSON], невістка [PERSON] та їх донька [PERSON], позивачі по справі. Кожний з них набув право власності на 1/4 частку цього будинку, але не отримав правовстановлюючих документів. Крім того, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 13 січня 2016 року та не може оформити належним чином право на належну їй 1/4 частку вищезазначеного домоволодіння, оскільки за життя померла не оформила також правовстановлюючого документу на свою частку. Зазначену спадщину він прийняв шляхом подачі заяви до нотконтори. З цих підстав позивачі\~ змушені звертатися до суду. Позивачі в судове засідання не прибули, повідомлені згідно вимог чинного законодавства (а.с.28). В позовній заяві зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.7). Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином (28, 32). До суду подав заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника (а.с.34). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: вул. Шевченко, № 7, с. Кубей, Болградський район, Одеська область на праві власності належав колгоспному двору, головою якого була [PERSON], яка померла 13.01.2016 року. До складу двору також входили: її син [PERSON], невістка [PERSON] та їх донька [PERSON], позивачі по справі (а.с.16). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час\~ законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні.\~ Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР).\~ Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/4 частині вищезазначеного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що підтверджується\~ довідкою\~ № 1672 від 14.07.2017 року, виданою Кубейською сільською радою Болградського району Одеської області (відповідно до запису\~ в погосподарській книзі № 0598) (а.с.16), технічним паспортом (а.с.17-18). Рішення Кубейською сільською радою Болградського району Одеської області про визнання права власності на вказане домоволодіння, що розташоване за адресою: вул. Шевченко, № 7, с. Кубей, Болградський район, Одеська область протягом 1991-2017 років не приймалося В судовому засіданні встановлено, що позивачі мали намір зареєструвати право власності на зазначене домоволодіння, однак Реєстраційна служба Болградського районного управління юстиції Одеської області рішеннями від 28.07.2017 року відмовила позивачам у реєстрації права власності в звязку з відсутністю документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на житловий будинок за названою адресою (а.с.22-24). Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із подальшими змінами і доповненнями. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 18 названого Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703. Згідно п.9 Порядку … разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. У разі коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. У відповідності з п.п.23, 24 Порядку … за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування. За результатом розгляду заяви державний реєстратор, уповноважена особа невідкладно повертає заявникові оригінали документів, поданих для державної реєстрації (крім заяви, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, інших заяв, що подавалися суб'єкту державної реєстрації прав або нотаріусу, та документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав), видає витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав у паперовій формі (у разі його формування у паперовій формі) чи у разі відмови у проведенні державної реєстрації прав - рішення державного реєстратора щодо відмови в державній реєстрації прав у паперовій формі (за бажанням заявника). На заяві, що долучається до документів, поданих для державної реєстрації прав, заявником у довільній формі зазначаються відомості про отримання документів у повному обсязі та проставляється власний підпис. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком … (п.40). Так, згідно п.42 Порядку ... для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов'язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Разом з цим, п.43 Порядку … визначено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Враховуючи наявність рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, тобто позивач реалізував своє право на захист в позасудовому порядку, внаслідок чого звернувся з даним позовом до суду. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст. 392 ЦК України, оскільки позивач будучи власником частки житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: вул. Шевченко, № 7, с. Кубей, Болградський район, Одеська область,не може зареєструвати право власності в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, внаслідок чого порушуються її права як власника. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. 13 січня 2016 року\~ померла [PERSON]\~ (запис акту про смерть № 40 від 13.01.2016 року), та видано свідоцтво про її\~ смерть серії І-ЖД № 438537 (а.с.15). Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: вул. Шевченко, № 7, с. Кубей, Болградського району Одеської області. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], посвідченим секретарем Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 28.01.2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 12, є її син [PERSON], позивач по справі (а.с.45). З матеріалів спадкової справи вбачається, що дійсно [PERSON] 30.06.2017 року звернувся з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері (а.с.39), та 01.08.2017 року отримав свідоцтво про право власності за заповітом на земельну ділянку (а.с.35-71). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Частиною 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивача набув право на це майно, а саме на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташований по вулиці Шевченко, №7 в с. Кубей Болградського району Одеської області. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а саме слід визнати за ним право власності по 1/4 частину названого домоволодіння як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON]

Outcome: approved