Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом в якому (згідно змін та уточнень в остаточній редакції) просять стягнути на їх користь в рівних частках з відповідачів 43622,73 доларів США з конвертацією цієї суми в національну валюту України по курсу Національного банку України на день здійснення платежу, зменшеної на 348541,25 грн.; 24% річних за користування коштами та 3% річних за період з 01.12.2009 року по 01.11.2013 в сумі 21004,06 доларів США з конвертацією цієї суми в національну валюту України по курсу Національного банку України на день здійснення платежу, зменшеної на 167885,45 грн.; 3% річних в сумі 893,77 доларів США та 24% річних за користування коштами в сумі 7149,96 доларів США за період з 01.11.2013 року по 30.04.2015 року з конвертацією цих сум в національну валюту України по курсу Національного банку України на день здійснення платежу (а.с.2-7, 47-48). Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що за розпискою від 27.11.2006 року вони позичили відповідачам 40000 доларів США зі строком повернення до 27.11.2007 року, зі сплатою процентів в розмірі 24% річних за весь період користування коштами до їх фактичного повернення. Борг частково повертали. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.01.2012 року стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 116180,42 грн. боргу виходячи з залишку основного боргу 19861,75 доларів США, 24% річних за період по 01.12.2009 року - 23760,98 доларів США. Рішенням Іллічівського міського суду від 22.01.2014 року додатково стягнуто 24% річних та 3% річних від суми заборгованості 19861,75 доларів США за період з 01.12.2009 року по 01.11.2013 року 167 885,45 грн., що було еквівалентно 21004,06 доларів США по курсу НБУ на час прийняття рішення. Відповідачами кошти не сплачені. Посилаючись на розяснення Верховного Суду України від 01.07.2014 року щодо можливості стягнення у валюті зобовязання з конвертацією в гривню на час здійснення платежу, фактично позивачі просять стягнути курсову різницю шляхом стягнення у валюті боргових зобовязань (за якими вже приймались судові рішення про стягнення в гривні), з конвертацією в національну валюту на час здійснення платежу зі зменшенням на суми, що вже стягнуті вищевказаними рішеннями судів. Крім того, посилаючись на невиконання зобов'язань за договором, просять стягнути передбачені договором 24% річних від суми боргу 19861,75 доларів США за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року включно в сумі 7149,96 доларів США, та передбачені ч.2 ст.625 ЦК 3% річних за вказаний період в сумі 893,77 доларів США з конвертацією вказаних сум в національну валюту на день здійснення платежу. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що боргові зобовязання, що виникли на підставі розписки від 27.11.2007 року за період до жовтня 2013 року включно вже були предметом судового розгляду, за якими прийняті судові рішення, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Посилається також на те, що з прийняттям судових рішень боргові зобовязання припинились, а відтак не підлягають задоволенню вимоги про стягнення процентів за користування грошовими коштами після прийняття судових рішень та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання. Крім того, посилається на те, що [PERSON] не отримував коштів за розпискою, його підпис підроблений, що підтверджується висновком експертизи по первісній справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] будучи належним чином повідомленими про слухання справи, до суду не зявились та про причини неявки не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи , суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.01.2012 року стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 116180,42 грн. боргу виходячи з залишку основного боргу 19861,75 доларів США, 24% річних за період по 01.12.2009 року - 23760,98 доларів США (а.с.23-25\-). Приймаючи рішення, суд виходив з встановлення факту отримання відповідачами в борг від позивачів 40000 доларів США зі строком повернення до 27.11.2007 року, зі сплатою процентів в розмірі 24% річних за весь період користування коштами до їх фактичного повернення. Ухвалою апеляційного суду від 18.02.2015 року відмовлено в задоволені заяви представника [PERSON] про перегляд вказаного рішення суду за ново виявленими обставинами, якими, на думку заявника, було не укладення договору займу [PERSON] та не отримання ним коштів. В ухвалі зазначено про встановлення судовими рішеннями факту боргових зобовязань між позивачами та відповідачами щодо отримання грошової суми в 40000 доларів США (а.с.10-102). Рішенням Іллічівського міського суду від 22.01.2014 року, у звязку з невиконанням зобов'язань за договором позики від 27.11.2006 року, додатково стягнуто 24% річних та 3% річних від суми заборгованості 19861,75 доларів США за період з 01.12.2009 року по 01.11.2013 року - 167885,45 грн., що було еквівалентно 21004,06 доларів США по курсу НБУ на час прийняття рішення (а.с.31-32). У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже заперечення представника [PERSON] про те, що останній не отримував кошти за договором займу не приймаються до уваги як такі, що суперечать встановленим рішеннями судів фактам. Згідно ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобовязання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність (постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року, №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин»). Такою є і правова позиція Верховного Суду України (постанова ВСУ від 20.12.2010 року у справі №3-57цс-10, від 04.07.2011 р. у справі №3-65гс11, від 12 09.2011 р. у справі № 3-73гс11, від 11.10.2011 р. у справі №3-89гс11, від 14.11.2011 р. у справі №3-116гс11, від 23.01.2012 р. у справі №3-142 гс11). На час звернення до суду з даним позовом боргові зобовязання відповідачами не були виконані, що підтверджується відповідним листом ВДВС (а.с.50). Отже заперечення представника про припинення зобовязань з прийняттям судових рішень не відповідають вимогам закону. Відповідно до ст.536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.2 ст.625 ЦК в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. «Одночасне стягнення процентів, передбачених ст.536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст.625 ЦК, є правомірним» (Лист Верховного Суду України від 01.07.2014 року «Аналіз практики застосування ст.625 ЦК в цивільному судочинстві»). Договором, умови якого передбачені розпискою від 27.11.2006 року, було передбачено сплату 24% річних (а.с.8). Рішенням Іллічівського міського суду від 22.1.2014 року відсотки за користування грошовими коштами та 3% річних стягнуто з відповідачів від суми 19861,75 доларів США за період з 01.12.2009 року по 01.11.2013 року. Отже підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення передбачених договором відсотків за користування чужими грошовими коштами та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 01.11.2013 року по 30.04.2015 року (в межах заявлених позовних вимог). Згідно зі ст.524 ЦК зобовязання має бути виражене в грошовій одиниці України гривні, про те в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно ч.2 ст.533 ЦК якщо у зобовязані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. «Зважаючи на зміст зазначеної норми та беручи до увагу практику Європейського суду з прав людини, суди у разі предявленні позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійсненні платежу» (Лист Верховного суду України від 01.07.2014 року «Аналіз практики застосування ст.625 ЦК в цивільному судочинстві»). Передбачені договором 24 відсотка річних за користування чужими грошовими коштами за період з 01.11.2013 року по 30.04.2015 року від суми основної заборгованості 19861,75 доларів США складає 7149,96 доларів США, яка підлягає стягненню з конвертацією в національну валюту України за офіційним курсом НБУ на день платежу. Для мети розподілу судових витрат вказана сума є еквівалентною 171228 грн. Беручи до уваги правову природу трьох процентів річних, передбачених ст.625 ЦК, як особливої міри відповідальності, передбаченої законом, а не сторонами, норми ч.2 ст.533 ЦК до цих правовідносин не застосовуються. Отже, передбачені ч.2 ст.625 ЦК три відсотки річних за період з 01.11.2013 року по 30.04.2015 року від суми основної заборгованості 19861,75 доларів США складає 893,77 доларів США та підлягають стягненню в національній валюті України по курсу НБУ станом на час прийняття рішення (2394,81 грн. за 100 дол. США) в сумі 21404 грн. Згідно ст.539 ЦК якщо у зобовязанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обовязок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Тому стягнення має здійснюватись з відповідачів в рівних частках на користь позивачів в рівних частках. Що стосується вимог про стягнення 43622,73 та 21004,06 доларів США з конвертацією цією суми в національну валюту, зменшеної на 348541,25 грн. та 167885,45 грн. відповідно, то вони задоволенню не підлягають. Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що вказані суми вже були предметом судового розгляду та стягнуті рішеннями судів, які набули чинності,отже повторному стягненню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: partial