overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду і свої вимоги мотивували тим, що 07.12.2014 року померла [PERSON], якій за життя на праві спільної часткової власності належала 1/2 частка квартири [ADDRESS]. В даний час позивачі не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину, в звязку з тим, що не було предявлено свідоцтво про право власності на квартири до реєстраційного органу, тобто не було зареєстровано у встановленому порядку право власності спадкодавця на спірну квартиру. Тому просили суд встановити факт належності частини квартири померлій та визнати право власності на частину квартири у порядку успадкування за законом за ними. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засіданні не зявився, але до суду надали заяву, в якій не заперечували проти задоволення позову та просили справу слухати в відсутності їх представника. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову, судове рішення ухвалюється в порядку встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Виходячи із положень ст. ст. 356, 372 ЦК України, власність двох і більше осіб є спільною власністю, при цьому вважається те, що частки є рівними, особи мають право визначити ці частки у власності, або звернутись із таким позовом до суду. Виходячи із загальних норм ЦК України, після смерті особи припиняється її дієздатність та за нею може бути встановлений факт належності за життя частки у праві власності. Відповідно до рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 27.05.2014 року, визнано право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 26-27). Відповідно до ст.ст. 1268, 1296 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом, має право прийняти спадщину чи не прийняти її, а спадкоємець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 07.12.2014 року померла [PERSON] (а.с. 14). Згідно з свідоцтвами про народження, про укладення шлюбу позивачі [PERSON] та [PERSON] є доньками померлої [PERSON], тобто вони являються спадкоємцями першої черги за законом (а.с. 12, 13). Положенням ст. 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у звязку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності, а може бути тільки встановлений факт наявності цього майна у неї на праві власності за життя та визнати право власності на майно за спадкоємцями в порядку його спадкування. Відповідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, за померлою [PERSON] може бути встановлений факт належності їй за життя на праві власності 1/2 частки квартири та може бути визнано право власності на неї за позивачами в порядку спадкування за законом. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Позивачі звернулися до суду і свої вимоги мотивували тим, що [INFO] року померла - [PERSON], яка [PERSON] доводилась дружиною, а [PERSON] - матір'ю, якій за життя на праві спільної часткової власності належала квартира [ADDRESS]. В даний час позивачі не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з тим, що не було пред'явлено свідоцтво про право власності на квартири до реєстраційного органу, тобто не було зареєстровано у встановленому порядку право власності спадкодавців на спірну квартиру. Тому просили суд встановити факт належності частини квартири померлій та визнати право власності на частку квартири у порядку успадкування за законом за ними. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але до суду надав заяву в якій, позов підтримав в повному обсязі та просив справу слухати в його відсутності. Відповідач - виконавчий комітет Шосткинської міської ради в судове засідання не з'явились, але до суду надали заяву, в якій не заперечували проти задоволення позову та просили справу слухати в відсутності їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Виходячи із положень ст. ст. 356, 372 ЦК України, власність двох і більше осіб є спільною власністю, при цьому вважається те, що частки є рівними, особи мають право визначити ці частки у власності, або звернутись із таким позовом до суду. Виходячи із загальних норм ЦК України, після смерті особи припиняється її дієздатність та за нею може бути встановлений факт належності за життя частки у праві власності. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11 серпня 1997 року, встановлено, що квартира належала на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях (а.с. 5). Відповідно до ст.ст. 1268, 1296 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом, має право прийняти спадщину чи не прийняти її, а спадкоємець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. [INFO] року [PERSON] померла. (а.с. 6). Згідно з свідоцтвом про народження позивач [PERSON] є сином, а згідно свідоцтва про одруження позивач [PERSON] є чоловіком померлої [PERSON], тобто вони являються спадкоємцями першої черги за законом (а.с. 7-8). Положенням ст. 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв'язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності, а може бути тільки встановлений факт наявності цього майна у неї на праві власності за життя та визнати право власності на майно за спадкоємцями в порядку його спадкування. Право власності на квартиру Шосткинською міською радою не оспорюється. Відповідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, за померлою [PERSON] може бути встановлений факт належності їй за життя на праві власності 1/3 частки квартири та може бути визнано право власності на неї за позивачами в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду і свої вимоги мотивують тим, що з 21.08.1997 року по 07.02.2012 року [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. На даний час син [PERSON] є студентом університету Калгарі (Канада), програма бакалавр біологічних наук, форма навчання очна, курс 1, закінчує навчання 28.04.2017 року. В звязку з навчанням потребує матеріальної допомоги, оскільки позивачка [PERSON] має невеликі доходи, а тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1000 грн., щомісячно на період навчання сина [PERSON], [INFO], але не більше ніж до 23 років, тобто по 28.04.2017 року. Представник позивачів [PERSON] в письмовій заяві позов підтримав і просить суд слухати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] до суду не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. На підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи зі слідуючого: Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 21.08.1997 року по 07.02.2012 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження. На даний час син [PERSON] є студентом університету Калгарі (Канада), програма бакалавр біологічних наук, форма навчання очна, курс 1, закінчує навчання 28.04.2017 року. Відповідач є працездатним, у змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн., щомісячно, на період навчання [PERSON], але не більш ніж до 23 років, тобто по 28.04.2017 року. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в сумі 640 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач з 2004 року не мешкає у квартирі № 13, де продовжує бути зареєстрованим, за адресою: м. Суми, пр. М. Лушпи, буд. 43/2. Відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні, комунальні послуги не сплачує та залишається там зареєстрованим. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заява про відкладення справи від нього не надходила. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, разом з позивачами у вказаній квартирі зареєстрований колишній чоловік [PERSON], відповідач по справі [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Сумитеплоенергоцентраль» СМР (а.с. 11). Відповідач зареєстрований в квартирі, але з 2004 року в ній не проживає, комунальні послуги не сплачує, його особисті речі у квартирі відсутні. Даний факт підтверджується актом про відсутність [PERSON] за місцем проживання, складений у присутності та за участю сусідів позивачів ( а.с. 7). Також, вказані обставини в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON] Таким чином, судом встановлений факт не проживання відповідача в спірному житловому приміщенні більше дванадцяти років без поважних причин. Відповідно до ст. 167 ЖК УРСР у разі вибуття членів сімї наймача на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Суд дійшов висновку, що вимоги позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтовані і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач понад рік не мешкає в квартирі, де продовжує бути зареєстрованим, за адресою: м. Суми, проїзд Даргомижського, б. 14, кв. 5. Відповідач є колишнім чоловіком [PERSON], та більше року не проживає у спірному житловому приміщенні, комунальні послуги не сплачує та залишається там зареєстрованим. Тому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Від позивачів [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Суд заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло та витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно власниками квартири за адресою: м. Суми, проїзд Даргомижського, б. 14, кв. 5 є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7-8). Згідно з довідкою з місця проживання, в цій квартирі зареєстровані [PERSON]В, його дружина [PERSON], донька [PERSON], донька [PERSON], онук [PERSON], зять [PERSON] (а.с.11). Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка більше року і до теперішнього часу не проживає у спірному житловому приміщенні, комунальні послуги не сплачує, але не знімається з реєстрації за місцем проживання, відповідач добровільно залишив дане житлове приміщення та виїхав. Вказані факти знайшли підтвердження в судовому засіданні, згідно з поясненнями позивачів. Докази, які б свідчили про наявність поважних причин не проживання відповідача в житловому приміщенні, у матеріалах справи відсутні. Таким чином, судом встановлений факт не проживання відповідача в спірному приміщенні більше року без поважних причин. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 167 ЖК УРСР у разі вибуття членів сімї наймача на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті член сімї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Суд дійшов висновку, що вимоги позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтовані і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування квартирою № 5 в будинку № 14 проїзд Даргомижського в м. Суми.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що вони є власниками квартири [ADDRESS], та кожному з них належить по ? частці цієї квартири. Відповідач з липня 2008 року зареєстрований за згодою попередніх власників та мешкає в зазначеній квартирі, без укладення з позивачами договорів найму, не виселяється в добровільному порядку із спірного житлового приміщення, чим порушує їхні права як власників. Тому просять виселити відповідача з належної їм квартири. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач проти задоволення позову заперечував, пояснив, що не має іншого житла, тому не може виселитися з даної квартири. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що спірна квартира за адресою [ADDRESS] належить позивачам на праві спільної часткової власності, по ? частині, в порядку спадкування після смерті [PERSON], [PERSON] (а.с.4, 5). Згідно з довідкою з місця проживання в цій квартирі зареєстрований [PERSON] як член сім'ї колишніх власників (а.с.6,7). Як встановлено в судовому засіданні, позивачі направляли відповідачу письмову вимогу про виселення, що підтверджується копіями вимоги та поштової квитанції (а.с.8,9). Встановлено також, що будь-яких договорів або усних домовленостей щодо проживання [PERSON] в спірній квартирі між позивачами як власниками, з одного боку, та відповідачем - з іншого, не укладалося. Таким чином, судом встановлений факт порушення законних прав позивачів як власників квартири. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 168 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Відповідно до ст. 169 ЖК УРСР у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Суд дійшов висновку, що вимоги позивачів про виселення обґрунтовані і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, відповідачем не надано суду доказів на їх спростування, тому відповідача необхідно виселити з квартири [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що вони зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS]. Дане приміщення є неприватизованим. Крім них в квартирі зареєстровані треті особи та відповідачка [PERSON], яка виїхала на постійне місце проживання в Італію, є громадянкою цієї квартири, не проживає з 2008 року по даний час у спірному житловому приміщенні, комунальні послуги не сплачує, але залишається там зареєстрованою. Тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідача виконкому СМР покладався на розсуд суду. Відповідач, повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, направила на електронну адресу суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що позивачі, треті особи та відповідачка [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], що підтверджується рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20.02.2015 року, яке набрало законної сили. (а.с.5). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач з 2008 року до теперішнього часу постійно мешкає в Італії, є громадянкою цієї країни, що підтверджується ксерокопією її паспорта (а.с.7), не проживає у спірному житловому приміщенні, але не знімається з реєстрації за місцем проживання. Докази, які б свідчили про наявність поважних причин не проживання відповідача в житловому приміщенні, у матеріалах справи відсутні. Таким чином, судом встановлений факт не проживання відповідача в спірному приміщенні більш, ніж шість місяців без поважних причин. Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР суд може визнати особу такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад шість місяців. Суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтовані і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, відповідача необхідно визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою № 52 в будинку № 15 по вул. Воскресенській в м. Суми.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду позовом до [PERSON], третя особа: Ічнянська міська рада Чернігівської області про зобовязання вчинити певні дії Враховуючи складність справи суд вважає за необхідне виготовити та оголосити вступну і резолютивну частину рішення. Рішення в повному обсязі буде виготовлено 26.10.2015 року, копію якого направити сторонам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду, посилаючись на наступні обставини. 03 листопада 1998 року вони уклали з відповідачем договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно до якого [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № [ADDRESS]. Зазначений договір був зареєстрований за № 2874, на Товарній біржі «Нерухомість-Південь». 11.11.1998 р. право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в Миколаївському МБТІ р. № 103. В зв'язку з тим, що вказаний договір не був нотаріально посвідчений, позивачі не можуть належним чином розпорядитися своєю власністю, тому були вимушені звернутися до суду. Представник позивачів надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, доказів про поважність причин неявки суду не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовстановлюючим документом на житловий будинок [ADDRESS] є договір купівлі-продажу, зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» № 2874 від 03.11.1998 року. Обставини належності будинку [PERSON] та [PERSON], укладення ними з відповідачем біржового договору купівлі-продажу нерухомого майна, згідно до якого [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок [ADDRESS], реєстрація в МБТІ права власності на вказаний житловий будинок підтверджуються письмовими матеріалами справи. (а.с. 10). Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР 1963 р., який діяв на момент укладення договору: нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених в законі. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР 1963 р.: за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Тобто на підставі ст. 224 ЦК Української РСР 1963 р. зазначений біржовий договір є дійсним, так як сторони виконали всі істотні умови договору. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved