Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивачі звернулися до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просять визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачі зазначають, що їм, [PERSON] та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності від 18 вересня 2006 року № 590-р, на праві приватної власності належить 2/3 квартири за адресою: [ADDRESS] . Також даний факт підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на майно № 218749574 від 03.08.2020 року та № 232959071 від 18.11.2020. Також 1/3 частини відповідно до вищевказаного свідоцтва належить [PERSON] , який помер у 2012 році. Після смерті [PERSON] (копія свідоцтва про смерть додається) його частину квартири ще не було переоформлено. Також у вищевказаній квартирі зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки ТОВ ПБК «АКВІ-БУД» № 2488 від 28 липня 2020 року, яка додається, відповідач фактично не проживає за зареєстрованим місцем проживання з 1992 року. Раніше відповідач проживав разом з позивачами, але у 1992 році поїхав на заробітки до Румунії та зник. 15 грудня 1993 року за заявою [PERSON] та [PERSON] Мелітопольським MB УМВС в Запорізькій області відповідача було оголошено у розшук, але до теперішнього часу вжитими заходами встановити місцезнаходження відповідача не виявляється можливим. Вищезазначена інформація підтверджується довідкою Національної поліції від 10.06.2020 № Т-563/60/03-2020. На цей час місце знаходження відповідача позивачам не відомо, зв`язок з ними втрачено, змоги зв`язатися з ним в них не має. На сьогодні відповідач з ними не спілкується, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу ніхто не чинив. Позивачі несуть всі витрати, пов`язані з утриманням квартири самостійно. На даний час в них виникли проблеми з оформленням субсидії на оплату комунальних послуг. Враховуючи вище наведене, [PERSON] та [PERSON] вважають, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тривалою, понад один рік відсутністю за місцем реєстрації. На даний час у позивачів виникли проблеми з оформленням субсидії на оплату комунальних послуг. Тому вони, як власники житла, вимушені звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження їх майном. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 червня 2021 року відкрито спрощене провадження по справі. В судове засідання сторони не з`явились. Від позивачів [PERSON] та [PERSON] до суду надійшла заява з проханням слухати справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки з іншими документами на зареєстроване місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до суду повернувся конверт з відміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до ст. 130 ЦПК України, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як вбачається зі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло виданого Виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради 18.09.2006 №590-р, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13135743 від 04.01.2007 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності/а.с.11-14/. Згідно свідоцтва про смерть виданого 09.01.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] помер [INFO] у віці 63 років/а.с.16/. Відповідно до повідомлення Відділу реєстрації місця проживання Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради Запорізької області №4363 від 08.06.2021, місце проживання [PERSON] , [INFO] , не зареєстровано в місті Мелітополі Запорізької області. У наявних картотеках, які передані від організації, що обслуговувала житловий будинок [ADDRESS] , місце проживання [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано в квартирі [ADDRESS] з 17.11.1991 за паспортом громадянина СРСР зразка 1974 року серія [NUMBER] , виданим 30.05.1988 Мелітопольським міським відділом внутрішніх справ. Відомості щодо обміну паспорта в наявних картотеках відсутні/а.с.21/. Згідно довідки директора ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД» Байрактар Ю.Д. від 08.07.2020 за №2488, яка видана [PERSON] , [INFO] , про те, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS] , та має склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] , - син, який фактично не проживає за вказаною адресою з грудня 1992 року./а.с.15/. Зповідомлення начальника Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області №Т-563/60/03-2020 від 10.06.2020 вбачається, що 15 грудня 1993 року до Мелітопольського МВ УМВС в Запорізькій області надійшла заява від [PERSON] , [INFO] про те, що [INFO] ії син [PERSON] , [INFO] поїхав на заробітки до Румунії, та до теперішнього часу його місцезнаходження не відоме. Дана подія була зареєстрована до ЖРЗПЗ № 3600 від 15.12.1993 та 18.01.2014 Мелітопольським ВП ГУНП в Запорізькій області відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120140801400000329 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. 15 грудня 1993 року Мелітопольським MB УМВС в Запорізькій області [PERSON] , [INFO] оголошено у розшук. В теперішній час вжитими заходами встановити місцезнаходження [PERSON] , [INFO] не виявляється можливим/а.с.17/. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як передбачено приписами ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405,406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Суд дійшов висновку про те, що фактичне тривале непроживання відповідача у вказаному вище житловому приміщенні, а також та обставина, що відповідач не приймає участі в утриманні вищевказаної квартири, є обставинами, які мають істотне значення, а тому право відповідача користуватися чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає до задоволення, оскільки його реєстрація в належній [PERSON] та [PERSON] квартирі порушує їх право на користування та розпорядження власністю. Крім того, вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, однак враховуючи те, що позивачі в позовній заяві не ставлять питання щодо стягнення понесених судових витрат, суд вважає за можливе залишити їх за ними.

Outcome: approved