Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивачі [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3 особа Новобаварський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням в [ADDRESS], посилаючись на те, що зазначена квартира належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] і відповідачу [PERSON]-сину позивача. [PERSON] стверджує, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу за місцем реєстрації не проживає, комунальні послуги не оплачує, за житлом не доглядає, будь-яких відносин з позивачем не підтримує. Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідач добровільно віддав ключі від квартири, виїхав на інше місце проживання в Росію, а його реєстрація створює незручності та заважає повноцінно користуватися будинком, а також продати його. З посиланням на норми ст.ст. 163, 71, 107 ЖК України, ст.ст. 383,391,321 ЦК України позивач просила задовольнити позовні вимоги, просить розглядати справу без позивача та представника через зайнятість. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив суду відзив, в якому визнає позовні вимоги та не заперечує проти визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, частина якого належить йому на праві власності. Зазначає, що задоволення позову не порушить його права в частині володіння та розпорядження своєю власністю, оскільки позивач не ставить питання про позбавлення його такого права. [PERSON] стверджує, що він намагався самостійно знятися з реєстрації, але з об'єктивних причин не міг цього зробити, оскільки від громадянства України він відмовився, український паспорт здав , отримав громадянство Російської Федерації. Для зняття з реєстрації звертався також через представника, якому передав посвідчену нотаріально довіреність, проте було відмовлено через відсутність необхідних документів, а саме військового квитка та паспорта, яких у відповідача не має. Представник третьої особи - Новобаварського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області , 3 особи-[PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про причину неявки суд не сповістили, відзиву або письмових пояснень не надали. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 13.12.2017 року у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], 3 особа- Новобаварський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про припинення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 08 серпня 2018 року у відкритті провадження у справі відмовлено відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України , оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами. Постановою Харківського апеляційного суду від 21 .11.2018 року ухвала судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 серпня 2018 року скасована, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази , надані в обґрунтування позову, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами, визначеними ч.1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд ( ч.4 ст. 206 ЦПК). Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.04.1998 року №6-98-128339, виданого Харківським центром приватизації державного житлового фонду, а [PERSON] також відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON]. Виходячи з того, що квартира належить сторонам на праві власності, посилання у позові на норми ст.ст. 71,72,107 ЖК України, які передбачають дві різні підстави визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є помилковими, оскільки регулюють правовідносини наймачів та членів їх сімей при користуванні житловими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а не ті, що перебувають у власності громадян. Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. 30.05.2017 року [PERSON] громадянин Росії, який зареєстрований у м.Світлогорськ , видав на ім'я [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність 39 АА 1452347, та уповноважив позивача бути його представником у всіх організаціях, установах України з питань зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою:[ADDRESS].Разом з довіреністю направлена позивачеві заява, посвідчена нотаріально 39АА 1452348 , про надання згоди зняти його з реєстраційного обліку ( а.с. 70, 75-76). Позивачу [PERSON], яка діяла за довіреністю відповідача, відмовлено відділом реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м.Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради у задоволенні заяви [PERSON] про зняття з реєстрації місця проживання , оскільки не надано документа, що посвідчує особу представника та військового квитка або посвідчення про приписку( а.с. 23 зв.). Зiбранi у справi докази та їх належна оцiнка дають підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. На підставі викладеного і

Outcome: approved