Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сімє'ю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності по 1/4 частині будинковолодіння. Свої позовні вимоги [PERSON] обгрунтувала тим, що із 1999 року вона із своїм онуком [PERSON], якого вона є опікуном, проживали разом із спадкодавцем [PERSON] як одна сім'я у його будинку по [ADDRESS], вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: домоволодіння по [ADDRESS], де вона разом із внуком і на даний час проживає. Позивач [PERSON] звернулася із заявою до Тисменицької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у зв'язку із попереднім зверненням до нотаріуса відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] як спадкоємців першої черги. Позивачі [PERSON], [PERSON] вважають, що мають право на частку у спадковому майні як спадкоємці четвертої та п'ятої черг нарівні із дітьми спадкодавця, натомість його дружина втратила таке право, оскільки самоусунулась від спадкування, так як не підтримувала із спадкодавцем сімейних стосунків. Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до позивачів за первісним позовом [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частки за кожним на будинковолодіння по [ADDRESS]. Зустрічний позов обгрунтовують тим, що вони як дружина [PERSON] та рідні діти [PERSON], [PERSON] померлого [PERSON] є спадкоємцями першої черги. У зв'язку із цим вони звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус інших спадкоємців не виявив, однак у вчиненні нотаріальної дії відмовив у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця [PERSON] Дані документи знаходяться у відповідача за зустрічним позовом [PERSON], проте на їх вимогу остання відмовляється їх надати. Нотаріус повідомив, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON] також претендує на спадщину. Так, на адресу нотаріальної контори надійшла ухвала суду, винесена на підставі її заяви, про заборону вчиняти будь-які дії щодо видачі свідоцтва на спадщину, що відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] .У зв'язку із цим позивачі за зустрічним позовом вважають, що [PERSON], заявляючи первинний позов не визнає та оспорює їхні законні права на спадкове майно. Тому для їх захисту вони змушені звернутися до суду, заявляючи зустрічний позов. 21.03.2016 р. ухвалою суду зустрічний позов об'єднано в одне провадження із позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON],[PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності та зустрічну позовну заяву за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник позовні вимоги підтримали, просив їх задоволити. Відповідачі за перівсним позовом та їх представники у судовому засіданні первинний позов не визнавали, заперечували проти його задоволення, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі. Також у судовому засіданні надали додаткові пояснення суду, у яких обгрунтовували відсутність підстав для визнання факту спільного проживання позивачів за первинним позовом [PERSON], [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю, оскільки саме вони - [PERSON], [PERSON], [PERSON] є сім'єю спадкодавця [PERSON], створеною на підставі шлюбу та кровного споріднення. Окреме проживання їх із [PERSON] пов'язане із необхідністю [PERSON] здійснювати догляд за будинковолодінням [ADDRESS] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: служба у справах дітей Тисменицької РДА повідомила суду, що [PERSON] було призначено опікуном її неповнолітнього внука [PERSON] Остання, як опікун на утримання онука [PERSON] отримувала щомісячні соціальні виплати з бюджетних коштів. Про інші джерела утримання неповнолітнього [PERSON] службі у справах дітей не відомо. Свідок [PERSON], яка є сестрою спадкодавця [PERSON] повідомила суду, що будинковолодіння [ADDRESS] Тисменицького району було набуте ним у порядку спадкування. Спадкове майно належало їхнім батькам. Пояснила, що вона була їх спадкоємцем за заповітом. Оскільки, на спадкове майно не претендувала, то право власності було оформлено на [PERSON] Свідок вказала, що із 1999 р. позивач за первинним позовом [PERSON] спільно проживала із померлим [PERSON] у його домоволодінні по [ADDRESS] Тисменицького району, вели спільне господарство. Пізніше з [PERSON] почав проживати із [PERSON] У період із 1999 р. і до смерті [PERSON] його законна дружина та діти, позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] час від часу навідувались до [PERSON], [PERSON], також була присутня на похороні [PERSON] Свідок [PERSON], яка є племінницею спадкодавця вказала, що позивачі за первинним позовом [PERSON], [PERSON] спільно проживали та вели спільне господарство разом із спадкодавцем [PERSON] починаючи із 1999 р. У цей період діти спадкодавця навідувались до батька на свята. [PERSON] у свою чергу навідувався до сина [PERSON], та допомагав йому у будівництві власного будинку. Дружини померлого [PERSON], позивача за зустрічним позовом [PERSON] після 1999 р. по місцю проживання [PERSON], свідок не бачила. Пояснила, що спадкодавець [PERSON], розлучатися із дружиною [PERSON] не хотів. Також висловила припущення про те, що позивач за первинним позовом вкладала власні кошти із призначених їй пенсійних виплат на покращення будинковолодіння, у якому фактично проживала. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивачів за первинним позовом [PERSON], [PERSON] вказала, що із 2000 р. позивач за первісним позовом [PERSON] постійно проживала та вела спільне господарство із спадкодавцем [PERSON], допомогала йому власною працею здійснювати покращення будинковолодіння, у якому вони проживали. Пояснила, що про існування у спадкодавця [PERSON] законної дружини [PERSON] не знала, думала, що позивач за первинним позовом [PERSON] і є законною дружиною [PERSON] Із 1993 р. позивачів за зустрічним позовом по місцю проживання [PERSON] не бачила. Натомість також вказала, що спадкодавець [PERSON], від'їжджав на короткі періоди із місця проживання. Свідок [PERSON], яка є мешканкою с. Хом'яківка Тисменицького району вказала, що позивач за первинним позовом [PERSON], спільно проживала із спадкодавцем [PERSON] та своєю працею допомогала йому у веденні господарства. Вона часто бачила позивача за первинним позовом [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані по ній докази, суд приходить до наступних висновків. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 16.01.2015 року, видане виконкомом Хом'яківської сільської ради Тисменицького району. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі і будинковолодіння [ADDRESS] Тисменицького району Івано-Франківської області. Дане будинковолодіння було його особистою приватною власністю, оскільки отримано у порядку спадкування. Це підтверджується Технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 26.03.2013 р., витягом із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.06.2013 р., довідкою на право власності №187 від 06.05.2015 р. виконавчого комітету Хом'яківської сільської ради, витягом із державного реєстру обтяжень рухомого майна. Заповіт від імені спадкодавця [PERSON] не посвідчувався. Це підтверджується довідкою на право власності №187 від 06.05.2015 р. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] спадкодавець [PERSON] із 17.09.1979 р. перебував у шлюбі із [PERSON] Від даного шлюбу народилися діти - [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] відповідно. [PERSON] після одруження змінила прізвище «[PERSON]» на прізвище чоловіка «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Із 1999 р. спадкодавець не проживав спільно із сім'єю. Після смерті його батьків відкрилося спадкове майно по [ADDRESS]. Спадкоємиця за заповітом [PERSON] на нього не претендувала, що остання підтвердила у своїх показаннях, які дала в судовому засіданні. [PERSON] з того часу постійно перебував за адресою спадкового майна, оформляв право власності на нього та здійснював догляд. Про це свідчать показання свідків, наявні у матеріалах справи квитанції, накладні, акти прийому виконаних робіт. Факти окремого проживання у зв'язку із псуванням сімейних стосунків чи наміром в подальшому [PERSON] розлучитися із [PERSON] в судовому засіданні не підтвердились. Натомість, більшість свідків підтвердила, що після 1999 р. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтримували сімейні стосунки: [PERSON] відвідував сім'ю, допомогав сину у будівництві. [PERSON] та [PERSON], у свою чергу теж відвідували батька на свята, рідше навідувалась до чоловіка [PERSON] Із 1999 р. із спадкодавцем проживала [ADDRESS] [PERSON], яка мала право користування згаданим житлом. Це підтверджується довідкою Хом'яківської сільської ради № 196 від 18.05.2007 р., довідкою виконавчого комітету Хом'яківської сільської ради №296 від 29.09.2011 р., довідкою виконавчого комітету Хом'яківської сільської ради №19 від 22.01.2015 року. Зареєстрована, відповідно до довідки виконавчого комітету Хом'яківської сільської ради №19 від 22.01.2015 року - 20.11.2013 р., що підтверджується відміткою Тисменицького РС УДМС в Івано-Франківській обл. від 20.11.2013 р. у паспорті [PERSON] серії [NUMBER], виданий Коломийським РВ УМВС України в Івано-Франківській обл. Із [PERSON] також проживав без реєстрації її онук [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Хом'яківської сільської ради №19 від 22.01.2015 року, показаннями усіх свідків. [PERSON] та [PERSON] на час смерті відповідно до довідки на право власності №187 від 06.05.2015 р. виконавчого комітету Хом'яківської сільської ради проживали і надалі проживають [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Хом'яківської сільсьої ради від 25.12.2007р. на підставі висновку органу опіки та піклування №7-26/11 від 26.12.2007 р. [PERSON] призначено опікуном її неповнолітнього внука [PERSON] У висновку встановлено, що [PERSON] проживає, але не зареєстрований в селі Хом'яківка із бабусею [PERSON] та її співжителем. Це також підтвердили свідки. [PERSON] як опікун на утримання онука [PERSON] отримувала щомісячні соціальні виплати з бюджетних коштів, що підтвердив представник органу опіки та піклування. [PERSON] вела із [PERSON] спільне господарство, власною працею допомагала в покращенні буднковолодіння, в якому вони проживали. Це у своїх свідченнях підтвердили усі свідки. [PERSON] після смерті [PERSON] було зроблено витрати у розмірі 855,22 грн. на послуги пов'язані із підготовкою до його поховання. Відповідно до ст. 1216 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 Цивільного Кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Нормою ст. 1267 Цивільного кодексу України встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Статями 1261-1265 Цивільного кодексу України передбачено 5 черг спадкоємців за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, а також утриманці спадкодавця, які не були членами його сім'ї. Вирішуючи питання про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю позивачів за первинним позовом [PERSON], [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] не менш як 5 років до часу відкриття спадщини, суд виходить із того, що факт даного спільного проживання з 1999 р. та наявності у зв'язку із цим спільного побуту є присутнім, проте позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання сім'єю не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Частина 4 цієї статті вказує, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. На момент смерті спадкодавець перебував у зареєстрованому шлюбі. Ст. 25 Сімейного кодексу України вказує, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. У статті 27 Сімейного кодексу України зазначено, що державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Також суд не вбачає наявності правових підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], так як відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 1265 Цивільного кодексу України утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів для існування. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень працівника органу опіки та піклування, особа, над якою встановлено опікунство отримує щомісячні виплати у вигляді соціальної допомоги з коштів державного бюджету, та перебуває на утриманні держави, що унеможливлює її відношення до категорії утриманців. Доказів отримання матеріальної допомоги [PERSON] від спадкоємця [PERSON] не надано. Встановлення факту спільного проживання однією сім'єю позивачів за первинним позовом [PERSON], [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини необхідне їм для виникнення у них прав на спадкування у порядку четвертої черги. У даному випадку суд, враховує те, що відповідно до ч. 2 ст. 1258 Цивільного кодексу України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Посилання позивачів за первинним позовом на самоусунення дружини спадкодавця [PERSON] [PERSON] у зв'язку із тим, що вона не надавала ніякої допомоги спадкодавцю, а їх шлюб був формальністю, суд вважає необгрунтованим і таким, що не відповідає обставинам справи. Усунення від права на спадкування здійснюється за наявності підстав, передбачених ст. 1224 Цивільного кодексу України . Наявність цих підстав у судовому засіданні позивачами за первинним позовом не доведено. Позивачі за первинним позовом просять суд визнати за ними право власності на 1/4 спадкового майна за кожним у порядку спадкування разом із спадкоємцями першої черги - дітьми спадкоємця. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 Цивільного кодексу України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Наявність безпорадного стану позивачами за первинним позов у судовому засіданні ніяким чином не доведено. Посилання позивача за первинним позовом на те, що вона вкладала власні кошти у ремонт та облаштування будинку, в якому спільно проживала із спадкодавцем суд не баре до уваги. Дану обставину позивач підтверджує квитанціями про купівлю побутової техніки, видатковими накладними та актами прийому-виконання робіт. Платник по даних документах - спадкодавець [PERSON] Показання свідків з приводу вкладу коштів [PERSON] у покращення грунтуються виключно на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 60 Цивільного процесуального Кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Право спільної сумісної власності на майно, набуте під час проживання жінки та чоловіка однією сім'єю, але перебувають в будь-якому іншому шлюбі не виникає. Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із вимогами ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази відповідно до ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України мають відповідати вимогам належності . Належними є докази, якімістять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 63 Цивільного процесуального Кодексу України не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення первинного позову, натомість вважає зустрічний позов обгрунтований та таким, що підлягає задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1224, 1258, 1259, 1261-1265, 1267 ЦК України, ст.ст. 3, 25, 27 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року та

Outcome: approved