Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом. В ході розгляду справи позивачі збільшили розмір позовних вимог. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 16.05.2011 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого відповідач [PERSON] отримав від позивачів грошові кошти у сумі 22 200,00 доларів США. Згідно умов договору, погашення позики відповідачем повинно було здійснюватись до повної виплати суми боргу у строк до 16 травня 2014 року. Всі умови договору позики були погоджені між позивачами і відповідачем та викладені в розписці, яка підписана відповідачем [PERSON] 16.05.2011 року. Позивачі зазначили, що починаючи з травня 2014 року вони постійно в усній та письмовій формах вимагали повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов'язання та борг не повернув. Просили стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах, борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції в розмірі 968 639 грн. 27 коп., три проценти річних з простроченої суми в розмірі 31 436 грн. 43 коп., витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги фахівця в галузі права 20 000 грн., судові витрати. У судовому засіданні 12 травня 2016 позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги з тих же підстав, просили позов задовольнити. В подальшому у судове засідання не з»явились, направили суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачів, їх представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено в судовому засіданні, 16.05.2011 року відповідач [PERSON] взяв в борг у позивачів [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 22 200 доларів США, які зобов»язався повернути в строк до 16 травня 2014 року, про що свідчить боргова розписка останнього ( а.с.130). У відповідності до ст. 1046 ЦК України «за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками». Згідно до ст. 1047 ЦК України «договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний іншою стороною. Як з'ясував суд, у вказаний строк відповідач в порушення своїх зобов'язань позику не повернув та на прохання позивачів про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не відреагував. Таким чином суд вважає, що позивачі мають право вимагати у відповідача [PERSON] стягнення заборгованості у сумі 22 200 дол. США, так як відповідач не виконав договірних зобов'язань. Відповідно до позовної заяви, позивачі просять стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 22 200 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.03.2016 року ( дату подачі заяви про збільшення позовних вимог) становить 576 019 грн. 40 коп. Як вбачається з довідки про офіційний курс гривні до долара США, відповідно до даних НБУ , станом на 10.03.2016 року 100 доларів США дорівнює 2618.2756 грн., отже 22 200 доларів США станом на 10.03.2016 року за курсом національного банку України буде еквівалентно 581 257,18 грн. ( 2618.2756 грн. : 100 дол. США х 22 200 дол. США = 581 257,18 грн. ). Саме така сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів. У відповідності до ст. 1048 ЦК України «позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Нацбанку України». Ст. 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання неналежне виконання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тому, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачів в рівних частках 3% річних, що становить 1 211,57 доларів США ( 22 200 дол. США х 3% : 365 дня х 664 дні = 1 211, 57 дол. США), що станом на 10.03.2016 року за курсом НБУ еквівалентно 31 722,24 грн. ( 1 211,57 дол. США х 26.182756 грн. = 31 722,24 грн.). Що стосується позовних вимог позивачів про стягнення з відповідача суми боргу з урахування індексу інфляції, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки, як вбачається з розписки та пояснень позивачів, відповідачу вони позичали кошти в іноземній валюті, а саме в доларах США, а не в гривні, сума боргу розраховувалась з урахуванням курсу гривні до долара США на момент подачі заяви про збільшення розміру позовних вимог, тому підстав для стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції суд не вбачає. Що стосується вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то в цій частині вимоги задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (чинною на час звернення) витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. ст. 57- 60 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Проте, позивачами не надано у судове засідання та у матеріалах справи відсутній розрахунок вартості юридичних послуг відповідно до пропорційного часу роботи адвоката у зв'язку з наданням правової допомоги у даній справі. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що інтереси позивачів представляв їх представник, який діяв на підставі довіреності, виданої позивачами. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а з відповідача слід стягнути на користь позивачів в рівних частках заборгованість за договором позики в сумі 581 257,18 грн. та 3% річних у розмірі 31 722,24 грн. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачів в рівних частках підлягають витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial