Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом, який під час розгляду уточнювався, до Міністерства охорони здоров'я України, Державної казначейської служби України, [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи та просять стягнути з Міністерства охорони здоров'я України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України Державної казначейської служби України на користь [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах кожному моральної шкоди в зв'язку зі смертю малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 2 000 000 грн. Також, позивачі просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному моральної шкоди в зв'язку зі смертю малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 500 000 грн. Також позивачі просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON], в рівних частинах кожному моральної шкоди в зв'язку зі смертю малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 500 000 грн. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 18 травня 2013 року малолітня донька позивачів - [PERSON], [INFO] згідно путівки прибула для оздоровлення в Державну установу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Юність» Міністерства охорони здоров'я України, розташованого в АР Крим, м. Ялта, смт. Сімеїз, вул. Радянська, 39. [PERSON], який згідно наказу Міністерства охорони здоров'я України № 192- О від 11.09.2008 р. перебував на посаді головного лікаря санаторію «Юність» достовірно знав про те, що в зв'язку з аварійним станом корпусу № 6 санаторію, його експлуатація неможлива. Крім того в аварійному стані перебував балкон з південного фасаду корпусу. По вказаному факту було безліч застережень зі сторони контролюючих органів. [PERSON], який згідно наказу Державної установи «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Юність» Міністерства схорони здоров'я України № 45 від 03.06.2008 р. перебував на посаді заступника головною лікаря по економіці санаторію, крім того згідно наказу головного лікаря санаторію «Юність» № 21 - А від 21.02.2011 р. [PERSON] був головою служби нагляду за будовам та спорудами санаторію та пройшов відповідне навчання. В силу порушення своїх посадових інструкцій та обов'язків [PERSON] та [PERSON] прийняли рішення про доцільність експлуатації корпусу № 6 санаторію, який перебував в аварійному стані. Таким чином. [PERSON], яка прибувала для оздоровлення з іншими дітьми, була направлена для проживання за наказом та з волі [PERSON], та [PERSON] в корпус № 6 санаторію. 30 травня 2013 року донька [PERSON]З, разом з іншими дітьми, близько 18 год. 30 хв. скориставшись вільним доступом через двері палати, в якій вона проживала, вийшла на балкон 3 поверху корпусу №6 санаторію і в цей час виник обвал балкону і [PERSON] разом з плитою перекриття упала на землю. В результаті отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] померла [INFO] в Ялтинській міській лікарні. З метою отримання грошової компенсації, яка може компенсувати хоч якусь душевну біль, позивачі вирішили звернутись до суду з проханням стягнути на їх користь з відповідачів вищезазначені грошові суми, в якості компенсації за спричинений моральний збиток та душевні страждання. В судових засіданнях представник позивачів, позивач підтримували позовні вимоги, позов просили задовольнити з підстав, викладених у ньому. Зазначивши, що позивачі визнають факт отримання ними 100 тис.грн. на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про виділення коштів для надання допомоги сім'ї дитини яка загинула внаслідок нещасного випадку, що стався у Державному закладі «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Юність» Міністерства охорони здоров'я України розташованого в смт. Сімеїзі» від 19 червня 2013 р. № 515-р, разом з цим, вони вважають, що вказані кошти покрили витрати, пов'язані з транспортуванням та похованням дитини, тобто, матеріальної шкоди. Водночас, позовні вимоги не стосуються матеріальної шкоди, а стосуються виключно моральної шкоди. Подальший розгляд справи просили проводити без участі представника позивачів (а.с.181). Представник відповідача - Міністерства охорони здоров'я України проти позовних вимог заперечував, надавши письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 57-62). Заперечення зводяться до необґрунтованості позовних вимог, заявлених до Міністерства охорони здоров'я України з підстав того, що Державний заклад «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Юність» Міністерства охорони здоров'я України» підпорядкований Міністерству. Разом з цим, планова потужність санаторію становила 160 ліжок, однак відповідно до постанови головного державного санітарного лікаря міста Алупка від 22.12.2006 року №1 було тимчасово заборонено експлуатацію корпусу №6. На підставі наказу МОЗ України «Про тимчасове скорочення кількості ліжок санаторію «Юність» №105 від 05.03.2007 року у зв'язку з аварійним станом корпусу №6 відбулось скорочення на 40 ліжок і ліжковий фонд становить 120 ліжок, у зв'язку з чим було змінено планову потужність, лікувальну базу розміщено в спальних корпусах №2 та №4. За твердженнями відповідача, на момент нещасного випадку, корпус в експлуатацію не вводився, дозволи на його експлуатацію МОЗ України не видавались. При цьому, за твердженнями відповідача, кількість місць для відпочиваючих було збільшено відповідно до наказу головного лікаря санаторію [PERSON] №46-А від 08.05.2013 року шляхом розміщення в корпусі №1 та №6 по 40 ліжок в кожному. При цьому, відповідач зазначив, що [PERSON] до закладу за путівками, що надійшли з МОЗ України не скеровувалась, а перебувала у закладі за списком, сформованим Рівненською обласною незалежною профспілкою «Україна» та стверджував, що при формуванні дітей з Львівської області було порушено Порядок направлення на санаторне лікування хворих на туберкульоз та осіб із групи ризику відповідно до медичних показань, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України №287 від 30.04.2009 року. Таким чином, відповідач наголошує на тому, що з дозволу адміністрації санаторію без погодження з МОЗ України та інших відповідних комісій, порушуючи наказ МОЗ України від 05.03.2007 року №105 18 та 24 травня 2013 року було здійснено заселення в аварійний корпус №6 двох груп людей в кількості 40 осіб та супроводжуючих у кількості 4 осіб, які прибули на санаторно-курортне лікування з міст Львова та Рівне. При цьому, відповідач наголошував на тому, що позивачами не вказано якими неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю МОЗ України заподіяно моральну шкоду. Також, відповідачем повідомлено, що на виконання п. 2 Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про виділення коштів для надання допомоги сім'ї дитини яка загинула внаслідок нещасного випадку, що стався у Державному закладі «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Юність» Міністерства охорони здоров'я України розташованого в смт. Сімеїзі» від 19 червня 2013 р. № 515-р Міністерство охорони здоров'я України розподілило відкриті асигнування у липні місяці 2013 року на суму 100 тис. гривень для надання допомоги сім'ї [PERSON] У зв'язку з чим, відповідач вважав, що підстави для задоволення позовних вимог до Міністерства охорони здоров'я України та державної казначейської служби - відсутні. Відповідач Державна казначейська служба України проти задоволення позовних вимог щодо стягнення шкоди з державного бюджету України з підстав необґрунтованості позивачем позовних вимог та подав письмові заперечення (а.с.47-49). У запереченнях, відповідач зазначив, що ст. 96 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а стаття 176 цього ж кодексу регламентує, що юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави. Згідно пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами від 25.05.2001), в позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Цивільний кодекс України визначає, що шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, компенсується заподіювачем за наявності його вини. Отже, шкода повинна стягуватися з рахунків тієї бюджетної організації, яка завдала таку шкоду, оскільки всі бюджетні організації фінансуються з державного бюджету і кошти на їхніх рахунках є саме державними. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлялась належним чином. Враховуючи, що з 27.03.2014 року пошта, яка направлена УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, поштою Автономної Республіки Крим не приймається та повертається у зворотному напрямку, за даних обставин, УДППЗ «Укрпошта» не має можливості доставки поштових відправлень до Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, однак повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи суд визнає належним, оскільки відповідна інформація була розміщена на офіційному Інтернет-сайті Святошинського районного суду м. Києва (а.с.32,33,42,43,72,73,156,157,164,165,179,180,187,188). Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до таких висновків. Судовим розглядом встановлено, що 18 травня 2013 року малолітня донька позивачів - [PERSON], [INFO] згідно путівки прибула для оздоровлення в Державну установу «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Юність» Міністерства охорони здоров'я України, розташованого в АР Крим, м. Ялта, смт. Сімеїз, вул. Радянська, 39. В силу порушення своїх посадових інструкцій та обов'язків [PERSON] та [PERSON] прийняли рішення про доцільність експлуатації корпусу № 6 санаторію, який перебував в аварійному стані. [PERSON], яка прибувала для оздоровлення з іншими дітьми, була направлена для проживання за наказом та з волі [PERSON], та [PERSON] в корпус № 6 санаторію. 30 травня 2013 року донька [PERSON]З, разом з іншими дітьми, близько 18 год. 30 хв. скориставшись вільним доступом через двері палати, в якій вона проживала, вийшла на балкон 3 поверху корпусу №6 санаторію і в цей час виник обвал балкону і [PERSON] разом з плитою перекриття упала на землю. В результаті отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] померла [INFO] в Ялтинській міській лікарні. Відповідно до свідоцтва про смерть від 06.06.2013 року виданого Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, відповідний актовий запис 484 [PERSON] померла [INFO] За інформацією, зазначеною в листі Слідчого управління Головного управління МВС України в АР Крим №6/25-6108 [PERSON] визнано потерпілою в кримінальному провадженні №12013130800001114, зареєстрованим за ч.3 ст. 365 КК України. Також в листі зазначено, що в ході досудового слідства встановлено, що в травні 2013 року посадови особи Санаторію «Юність», умисно, перевищуючи свої посадови повноваження, незважаючи на висновки про аварійність будівлі корпусу №6 Санаторія «Юність» за адресою м. Ялта, смт. Семіїз, вул. Радянська, 39, та неможливість його експлуатації без демонтажу балконів, без отримання необхідних дозвільних документів, не маючи відповідного права, надали розпорядження на вселення до вказаної будівлі санаторію дітей в кількості 20 осіб. 30.05.2013 року мешканка вказаного корпусу санаторію [PERSON] 2002 р.н. у зв'язку із вільним доступом вийшла на балкон третього поверху корпусу №6 Санаторію «Юність» та впала разом з плитою перекриття балкону на землю, отримавши тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких померла у лікарні. В ході досудового слідства також встановлено, що ДЗ «ССС «Юність» має та постійно експлуатує 2 спальних корпуси (№2 та №4), в яких розташовано 120 місць. 08.05.2013 року Наказом головного лікаря ДЗ «ССС «Юність» №46-А від 08.05.2013р. було збільшено кількість місць для відпочиваючих шляхом розміщення в корпусі №1 та №6 по 40 ліжок в кожному. Також на вказані місця санаторієм було реалізовано путівки. Таким чином, встановлено, що головний лікар ДЗ «ССС «Юність» [PERSON] надав розпорядження персоналу санаторію експлуатувати корпус №6. 03.06.2013р. [PERSON] повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 365 КК України, а Ялтинським міським судом обрано запобіжний захід - домашній арешт. Крім того встановлено, що згідно з наказом ДЗ «ССС «Юність» №21-А від 21.02.2011р. в особі заступника головного лікаря санаторію [PERSON] було створено службу нагляду за будівлями та спорудами ДЗ «ССС «Юність». Також було створено комісію по загальному огляду будівель та споруд, головою якої призначено головного лікаря [PERSON], члени комісії - заступник головного лікаря по АГЧ [PERSON] та інженер з ОП [PERSON] У 2011 році [PERSON] пройшов навчання в УЦ Держгірпромнагляд в АР Крим та м.Севастополі з перевірки законодавчих нормативних актів, що регламентують організацію роботи службового спостереження за безпечною та надійною експлуатацією виробничих будівель та інженерних споруд. Також, [PERSON] було розроблено план заходу щодо усунення порушень, вказаних у приписі №8/14-2/13 від 18.02.11 р. Держтірпромнагляду по АР Крим та м.Севастополю, згідно якого [PERSON] було необхідно до 18.04.2011р. проводити загальні технічні огляди два рази на рік, оформлювані акти за результатами огляду з вказівкою виявлення дефектів, провести роботи по ремонту будівель. розробити річні плани. графік проведення річних оглядів, текучих та капітальних ремонтів. Однак [PERSON]надав покази про те, що вказані заходи не виконував, вказаний план заходів оформив формально без намірів їх проведення. При цьому встановлено, що [PERSON] за своїми службовими обов'язками був зобов'язаний проводити економічні розрахунки щодо організації відпочину в санаторії «Юність», в тому числі розраховував калькуляцію вартості путівок на 2013 рік з урахуванням кількості відпочиваючих чисельністю більш ніж 120 місць, тобто при розгортанні додаткових ліжко-місць в корпусі № 1 та №6. Для «ССС «Юність» 18.05.2013р. до ДЗ «ССС «Юність» прибула група відпочиваючих з м. Львів у кількості 20 дітей. Медичним реєстратором «ССС «Юність» було надано [PERSON] відомість про групу відпочиваючих дітей у кількості 20 чоловік. [PERSON] у в:-Я відомості поставив революцію «Мед. реєстратор. Прийняти». При цьому, [PERSON] усвідомлював, що в санаторії, як правило, всіх відпочиваючих дітей заселяють разом, в одному корпусі, щоб супроводе дорослі та персонал санаторію мав можливість належним чином контролювати поведінку дітей. На 18 травня 2013 року в санаторію групу з 20 дітей можно було розмістити разом лише в корпусі № 6. При цьому [PERSON] усвідомлював вказані обставини. Згідно з показами [PERSON] встановлено, що розселенням груп, еі числі в травні 2013 року з м. Львів займався заступник головного лікаря [PERSON], який також займався аналізом вільних ліжко-місць та надавав розпорядження про заселення тих чи інших відпочиваючих до санаторію. 01.06.2013р. [PERSON] повідомлено про підозру у с-:і кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст. 365 КК України. 02.06.2013р. [PERSON] внесено заставу. Також встановлено, що 31.05.2013р. затримано інженера з техніки безпеки ДЗ «ССС «Юність» [PERSON], якому також повідомлена підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України. 17.06.2013р. Київським районним судом м. Сімферополя [PERSON] обрано міру запобіжного заходу - домашній арешт. 20 лютого 2014 року почалась тимчасова окупація Автономної Республіки Крим. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії», який був наданий на запит Ради Безпеки ООН зазначено, що держави - члени ООН відповідно до Резолюції 276 (1970) Ради Безпеки зобов'язані утримуватися від застосування міжнародних договорів, укладений з Південною Африкою від імені або відносно Намібії. При цьому у п. 125 цього Консультативного висновку Міжнародного суду ООН вказано на винятки із цього права, а саме. В цілому, невизнання управління Південної Африки (тимчасово окупованої) Території не повинно призводити до позбавлення народу Намібії будь-яких переваг , що випливають з міжнародного співробітництва і зокрема, в той час як офіційні дії, що здійснюються урядом Південної Африки від імені або по відношенню до Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути поширена до тих актів, таких, як, наприклад , реєстрація народжень , смертей і шлюбів. Про необхідність врахування актів органів влади з окупованих територій Європейським судом з прав людини у п. 45 рішення по справі «Луізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey) від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89) була викладена правова позиція, що при аналогічних обставинах щодо відсутності ефективного державного контролю Кіпру за такими територіями, міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей і дій, які звідти походять, наприклад актів реєстрації народження, смерті і шлюбу, наслідки яких можуть ігноруватися лише на шкоду мешканців тієї чи іншої території. У зв'язку з чим, суд вважає за можливе вважати встановленим окремі факти з документів, наданих позивачем. Зокрема, судовим розглядом встановлено, що кримінальну справу проти [PERSON], [PERSON] було припинено з підстав поширення на вказані діяння дії закону про амністію. Запобіжні заходи відносно вказаних осіб - скасовані. Цивільний позов [PERSON], [PERSON] - залишено без розгляду (а.с.10-19). Також, судовим розглядом встановлено, що на виконання п. 2 Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про виділення коштів для надання допомоги сім'ї дитини яка загинула внаслідок нещасного випадку, що стався у Державному закладі «Спеціалізований (спеціальний) санаторій «Юність» Міністерства охорони здоров'я України розташованого в смт. Сімеїзі» від 19 червня 2013 р. № 515-р Міністерство охорони здоров'я України розподілило відкриті асигнування у липні місяці 2013 року на суму 100 тис. гривень для надання допомоги сім'ї [PERSON] (а.с. 126-135). За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 1 ст. 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі,

Outcome: dismissed