Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] 25.02.2014 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.10.1997 року вона уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований Федорівською сільською радою народних депутатів Новотроїцького району Херсонської області, актовий запис №14. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду їхньої сім'ї є те, що вони з відповідачем не зійшлися характерами, що призводить до сварок. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стали не можливими, шлюб існує формально і примирення між ними не можливе. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка до судового засідання не з'явилася, направила до суду заяву про слухання справи у її відсутність, та просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Просила судові витрати покласти на її рахунок, залишити їй шлюбне прізвище та провести заочний розгляд справи. Відповідач до судового засідання не з'явився повторно, не повідомив причину своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про отримання судової повістки. Суд вважає можливим відповідно до ст. 169 п. 4 ЦПК України визнати причину неявки відповідача неповажною і ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України за згодою позивача. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи сторін в обґрунтування позову, ті обставини, що подальше спільне життя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки сім'я зруйнувалася остаточно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані правовідносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами сімейного законодавства: ст. 105 ч. 3, 110 ч. 1, 112, 160, 161 Сімейного Кодексу України, п.п. 3-12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, ст. 51 Конституції України відповідно до яких, сім'я охороняється державою та при ухваленні рішення про розірвання шлюбу суд з'ясовує всі обставини справи та приймає заходи до примирення подружжя. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя неможливе, сім'я зруйнувалася остаточно і відновити її не можливо, оскільки стосунки між подружжям суперечать їх інтересам та інтересам їхніх дітей. Подружжя проживає окремо один від одного, тому збереження сім'ї стало недоцільним. Отже, слід розірвати шлюб. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивачка довела обставини, на які вона посилається, а саме факт недоцільності спільного проживання з відповідачем та факт неможливості збереження сім'ї. Таким чином позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позову і розірвання шлюбу. Оскільки позов задоволений в повному обсязі, то суд, відповідно до ст. 88 ЦПК України, та враховуючи думку позивача, вважає за необхідне сплачені судові витрати в розмірі 243,60 гривень судового збору, віднести на рахунок позивача та з відповідача не стягувати. На підставі зазначеного, ст. 105 ч. 3, 110 ч. 1, 112, 160, 161 Сімейного Кодексу України; п.п. 3-12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11; ст. 51 Конституції України і

Outcome: approved