Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивачі звернулися до Дніпропетровського районного суду з позовом до територіальної громади в особі Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Представник [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги з підстав, визначених у позовній заяві. Представник територіальної громади в особі Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви голова сільської ради просив суд слухати справу за відсутності представника ради. [PERSON] у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, погоджується з нотаріально визначеним розподілом часток у справі на спадщину спадкоємцями та визнає позовні вимоги у повному обсязі. [PERSON] у судове засідання не зявилася, повідомлена належним чином, причину неявки у судове засіданні суду не повідомила. Перевіривши матеріали справи, дослідивши матеріали спадкової справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, суд дійшов наступного висновку. 01 липня 2007 р. у віці 81 рік за місцем постійного проживання за адресою: [INFO] померла [PERSON]. Цей факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №159978, виданим 02.07.2007 р. виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді є домоволодіння №181 за адресою: вул. Центральна с.Миколаївка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що складається з: житлового будинку загальною площею 68.1 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про спадщину за законом, посвідченого 10.04.1996 р. Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим №488-2, зареєстрованого Новомосковським інвентарбюро 11.04.1996 р. за №488-2; земельних ділянок загальної площею 0.53 га, що належали спадкодавиці на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії ДП Дн №044676, виданого Миколаївською сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №42 від 24.07.1997 р., а саме: земельної ділянки площею 0.25 га, кадастровий номер 1221485600:02:011:0011, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;земельної ділянки площею 0.28 га, кадастровий номер 1221485600:02:011:0012, призначеної для ведення особистого селянського господарства. Станом на 29.06.2017 р. вартість вищезазначеного нерухомого майна становить 245079 грн., що підтверджується звітами про експертну грошову оцінку вартості майна, складеними Новомосковським бюро експертної оцінки. Оглядом матеріалів спадкової справи №822/2007, підставою виникнення права на спадщину після смерті [PERSON] є заповіт, складений російською мовою та посвідчений 23.04.1996 р. за реєстровим №17 секретарем виконавчого комітету Миколаївської сільської ради [PERSON] У заповіті зазначено (мовою оригіналу): «Я, [PERSON], проживающий/ая в с. Николаевка, ул. Центральная на случай смерти делаю следующее завещательное распоряжение: все мое имущество, где бы оно не находилось и в чем бы оно не заключалось и вообще все то, что по закону будет мне принадлежать на день смерти и на что я буду иметь право, завещаю: [PERSON], [PERSON], [PERSON].» Факт складення заповіту та його реєстрації у Спадковому реєстрі за номером 60428385 від 23.04.1996 р. підтверджується: дублікатом заповіту, посвідченого секретарем Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за номером 08 від 05.05.2017 р.; витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №47930209 від 01.06.2017 р. Син спадкодавиці [PERSON] помер 14.06.1999 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КИ № 255425, виданим 21.06.1999 р. відділом РАЦС Кіровської районної ради м. Дніпропетровська. З підстав, передбачених ст.1266 ЦК України, належне йому право на 1/3 частки спадщини після смерті [PERSON] перейшло до його спадкоємців першої черги спадкування за законом - сина [PERSON], [INFO] (родинний зв'язок підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-КИ №429401, виданим Жовтневим «Будинком щастя» м. Дніпропетровська 23.11.1977р.), та доньки [PERSON], [INFO], (родинний зв'язок підтверджується свідоцтвом про народження серії ІП-КИ № 495299, виданим [PERSON] - Нижньодніпровським відділом РАЦС м. Дніпропетровська 04.06.1983 р.). Таким чином, на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] коло її спадкоємців складали: спадкоємці за заповітом - сини [PERSON] та [PERSON]П, спадкоємці за законом (діти померлого до відкриття спадщини сина [PERSON]) - онуки [PERSON] та [PERSON] Усі вони спадщину прийняли належним чином шляхом подання заяв до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи №822/2007, частки спадкоємців у праві на спадщину розподілені наступним чином: спадкоємців за заповітом [PERSON] та [PERSON] ( з урахуванням обов'язкової частки у спадщині як непрацездатним особам) - 8/18 частки кожному, спадкоємців за законом [PERSON] та [PERSON]М (з урахуванням виділеної нотаріусом обов'язкової частки [PERSON] та [PERSON]П.) - 1/18 частки кожному. Станом на 17.06.2017 р. частку спадщини після померлої бабусі оформила лише [PERSON] - онука [PERSON], яка після укладення шлюбу змінила дівоче прізвище «Мірошніченко» на прізвище чоловіка «Степанова». Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про право на спадщину за законом НМА 264228, виданим державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №1 - 1957 від 17.06.2017 р.; свідоцтвом про право на спадщину за законом НМА 264229, виданим державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 1 - 1960 від 17.06.2017 р.; свідоцтвом про право на спадщину за законом НМА 264230, виданим державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №1 - 1963 від 17.06.2017 р.; свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 135936, виданим Красногвардійським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції 16.05.2009 р. [PERSON] спадщину після померлої бабусі [PERSON] не оформлює, оскільки вважає незаконними дії нотаріуса щодо виділення обов'язкових часток спадщини на користь [PERSON] та [PERSON] Спадкоємець [PERSON] за життя не встиг оформити належну йому частку спадщини після померлої матері [PERSON], оскільки помер 21.06.2012 р. у віці 67 років, не склавши заповіту. На час смерті [PERSON] самотньо постійно проживав за адресою: [INFO]. Зазначені обставини підтверджуються документами, виданими виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області: свідоцтвом про смерть серії І-КИ №446013 від 25.06.2012 р.; довідками №№ 559,560 від 18.11.2015 р. Після смерті [PERSON] Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 406/2012. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є рідний брат [PERSON], який спадщину прийняв належним чином шляхом подання заяви у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Сам [PERSON] за життя також не встиг оформити належні йому частки спадщини після смерті матері [PERSON] та брата [PERSON], оскільки помер 10.02.2015 р. у віці 68 років, не склавши заповіту, за місцем постійного проживання за адресою: [INFO]. Факт його смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 613600, виданим 16.02.2015 р. Індустріальним відділом РАЦС реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Після його смерті [PERSON] Дніпропетровською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №340/2015. Спадщина після смерті [PERSON] складається з прийнятої, але не оформленої ним спадщини після померлих матері [PERSON] та рідного брата [PERSON], що становить 16/18 частки у праві спільної часткової спадщини на домоволодіння № 181 за адресою: вул. Центральна с.Миколаївка-1 Дніпровського району Дніпропетровської області. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], враховуючи відмову його дружини [PERSON] від спадщини на користь спільних дітей, є син [PERSON], [INFO]; донька [PERSON], [INFO], яка після укладення шлюбу з [PERSON] обрала прізвище «Сидоренко». Факт родинних відносин зі спадкодавцем підтверджується: свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-AB № 083450, виданим 02.06.1970 року Жовтневим «Будинком щастя» м. Дніпропетровська; свідоцтвом про народження [PERSON] серії ІІ-КИ № 462426, виданим 20.09.1977 р. Ленінським відділом РАЦС м. Дніпропетровська; свідоцтвом про шлюб між [PERSON] та [PERSON] серії 1-КИ № 199994, виданим 17.09.2011 р. Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Позивачі прийняли спадщину за фактом спільного постійного проживання зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою 06.03.2017 р. ОСББ «Янтарне - 3». У шестимісячний строк з часу смерті спадкодавця позивачі подали заяви про прийняття спадщини до [PERSON] Дніпровської нотаріальної контори. Постановами, виданими 21.03.2017 р. нотаріусом [PERSON] Дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON], позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо оформлення спадщини після померлого батька [PERSON] з підстав, передбачених ст.49 ЗУ «Про нотаріат», підпунктів 4.1,4.2 п.4 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (затверджений Наказом міністерства юстиції України 22.02.2012 р. №296/5), п.2.9 Наказу №43 від 04.05.1999р. (зареєстрований у Міністерстві юстиції України №354/3647 від 04.06.1999р.), а саме: у зв'язку з неможливістю встановити факт родинних зв'язків між спадкодавицею [PERSON] та її спадкоємцем [PERSON] через розбіжності написання їхніх прізвищ українською мовою; у зв'язку з неможливістю встановити належність правовстановлюючого документу на земельні ділянки за адресою: вул. Центральна 181 с. Миколаївка Дніпровського району Дніпропетровської області спадкодавиці [PERSON] з підстав, передбачених п.2.9 Наказу № 43 від 04.05.1999 р. «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.1999 р. за № 354/3647, а саме через наявність внесених посадовими особами Миколаївської сільської ради виправлень, до тексту державного акту на право приватної власності на землю. Для встановлення вищезазначених фактів державним нотаріусом [PERSON] Дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] рекомендовано звернутися ДО суду. З підстав, передбачених ст.ст.234, 256, 257 ЦПК України, справи про встановлення факту родинних відносин та справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і числом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, мають розглядатися у порядку окремого провадження судом за місцем проживання заявника. Відповідно до ч.6 ст.235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Згідно ч.1 ст.114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Виходячи з вищезазначених норм процесуального права та враховуючи ту обставину, що успадковані позивачами після смерті батька майнові права на 16/18 частки у праві власності на нерухоме майно за адресою: вул. Центральна 181 с.Миколаївка-1 Дніпровського району Дніпропетровської області оспорюються [PERSON] як спадкоємцем померлої [PERSON], за даних обставин наявний спір про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження Дніпровським районним судом Дніпропетровської області. На даний час нотаріально встановлений факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу на земельні ділянки загальною площею 0.53 га за , адресою: вул. Центральна 181 с.Миколаївка-1 Дніпровського району Дніпропетровської області - державного акту на право приватної власності на землю ДП Дн № 044676, виданого Миколаївською сільською радою 24.07.1997р. на підставі рішення VII сесії XXII скликання Миколаївської сільської ради від 23.08.1996 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №42. Зазначена обставина підтверджується діями державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] щодо видачі 17.06.2017 р. [PERSON] як спадкоємиці [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (свідоцтво НМА 264229 за реєстровим №1-1960) та свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0.28 га для ведення особистого селянського господарства (свідоцтво НМА 264230 за реєстровим №1-1963). У тексті кожного з цих документів визначено, що земельна ділянка належала спадкодавиці [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ДП Дн №044676, виданого Миколаївською сільською радою 24.07.1997 р., згідно рішення від 23.08.1996 р. і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №42. Розглядаючи питання про наявність родинних зв'язків між спадкодавицею [PERSON] та її спадкоємцями за заповітом [PERSON] та [PERSON], треба виходити з того, що у сімейному праві обставинами, що породжують правовідносини, найчастіше виступають фактичні склади, тобто сукупність юридичних фактів. Як зазначалось, підставою виникнення у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права на спадщину після смерті [PERSON] є складений 23.04.1996 р. російською мовою заповіт, в тексті якого написання прізвища спадкодавиці та спадкоємців «Мирошниченко» співпадає. На момент складення заповіту факт родинних зв'язків між матір'ю та її синами підтверджувався оригіналами складених російською мовою свідоцтв про народження спадкоємців. На даний час зберігся лише оригінал свідоцтва про народження [PERSON], виданий 01.08.1946 р. за номером УИ № 833045. Спадкоємцю ж [PERSON] у звязку з втратою оригіналу було видане 04.02.2002 р. повторне свідоцтво про народження серії І-КИ № 147624, складене українською мовою відділом РАЦС Криничанського районного управління юстиції Дніпропетровської області. У цьому документі написання прізвища спадкоємця «Мирошниченко» не співпадає з написанням прізвища спадкодавиці «Мірошниченко». Треба також звернути увагу на ту обставину, що особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на момент їхньої смерті посвідчувалися внутрішніми паспортами громадян України, де прізвища спадкодавиці та її спадкоємців у російському написанні співпадали, а в українському - ні. Дана обставина підтверджується доданими до позовної заяви копіями: паспорту АЕ 372362, виданого Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 01.10.1996 р. на ім'я: українською мовою - «Мірошниченко Ганна Василівна», російською мовою -«Мирошниченко Анна Васильевна»; паспорту СВ 806152, виданого Бердянським MB УМВС України в Запорізькій області 19.03.2003 р. на ім'я: українською мовою - «Мирошниченко Анатолій Петрович», російською мовою - «Мирошниченко Анатолий Петрович»; паспорту АМ 376077, виданого Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 14.03.2001 р. на ім'я: українською мовою -«Мирошниченко Володимир Петрович», російською мовою - «Мирошниченко Владимир Петрович». Зазначена розбіжність у написанні українською мовою прізвищ цих осіб наявна також у текстах: свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-КИ №159976, виданого 02.07.2007 р. виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради; свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-КИ №446013, виданого 25.06.2012 р. виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області; свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-КИ №613600, виданого Індустріальним відділом РАЦС 16.02.2015 р. Згідно долученого до позовної заяви експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук №056/759-m-1 від 06.07.2017р., зазначені вище розбіжності в українському написанні прізвищ матері та її синів виникли внаслідок відхилення від орфографічних норм української мови і зумовлені впливом діалектного середовища, де зроблені відповідні записи, або ситуацією контактного білінгвізму. Таким чином, відповідно до зазначеного вище висновку, прізвища «МІРОШНИЧЕНКО» та «МИРОШНИЧЕНКО», попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах, є ідентичними. З сукупності вищенаведених юридичних фактів випливає висновок про доведеність як наявності родинного зв'язку між спадкодавицею [PERSON] та спадкоємцем [PERSON], так і належності спадкодавиці [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю ДП Дн № 044676, виданого Миколаївською сільською радою 24.07.1997 р. на підставі рішення VII сесії XXII скликання Миколаївської сільської ради від 23.08.1996 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 42. Відповідно до ст.ст.1216-1218, ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємціів); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст.ст. 1220-1222 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 цього Кодексу); місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця; спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.ст.1233-1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті; право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1241, 1244 цього Кодексу, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка); заповідач має право призначити іншого спадкоємця на випадок, якщо спадкоємець, зазначений у заповіті, помре до відкриття спадщини, не прийме її або відмовиться від її прийняття чи буде усунений від права на спадкування, а також у разі відсутності умов, визначених у заповіті (ст. 1242 цього Кодексу). За нормами ст.ст.1258, 1261, 1262 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. За нормою ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними . Відповідно до ч. ч. З , 5 ст. 1268 ЦК України , спадкоємець, який постійно проживав спільно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини , є таким , що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст. 1270 ЦК України , не заявив про відмову від неї; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За правилами ст.ст. 1269, 1270, 1272 ЦК України , спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем , повинен протягом шести місяців з часу відкриття спадщини особисто подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини ; якщо спадкоємець протягом шестимісячного строку не подав заяву про прийняття спадщини , він є таким, що спадщину не прийняв . Згідно ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст.1296 цього Кодексу, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За приписами ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно; якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно ч.1 ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Враховуючи викладене вище, позовні вимоги позивачів знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню.

Outcome: approved