Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивачі в позові вказують, що згідно свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 20.06.1985 року виконкомом Калинівської міської Ради народних депутатів Вінницької області на підставі рішення виконкому Калинівської міської ради народних депутатів Вінницької області від 18.06.1985 року житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , належав колгоспному двору, головою якого являлася [PERSON] . Вказане свідоцтво було зареєстроване [PERSON] в Вінницькому обласному об`єднаному бюро техінвентарізації 7.04.1995 року в реєстровій книзі за №1306. Свідоцтво про право власності на даний будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] було видане колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , 20.06.1985 року, в той період, коли існували колгоспні двори згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Отже, житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспного двору належав на праві спільної власності в рівних частках голові і членам колгоспного двору. Відповідно до довідки виконкому Калинівської міської ради №3122 від 28.10.2020 року станом на 15.04.1991 року склад колгоспного двору по [ADDRESS] був наступний: Голова двору - [PERSON] , яка зареєстрована в даному дворі з 4.12.1984 року по даний час; Чоловік - [PERSON] , який зареєстрований в даному дворі з 24.07.1982 року по даний час. Син голови двору - [PERSON] , який зареєстрований в даному дворі з 04.12.1984 року по 23.05.2018 року. За таких обставин, розмір частки члена колгоспного двору слід визначати, виходячи з рівності часток усіх його членів, у зв`язку з чим кожному із позивачів, як члену колгоспного двору станом на 15.04.1991 року належить по 1/3 частці в майні колгоспного двору, а саме в житловому будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] ,як таким, що не втратили права на частку в його майні. В даний час, позивачі [PERSON] та [PERSON] мають намір оформити договір відчуження належних їм часток в вищевказаному будинку з господарськими будівлями на користь позивача [PERSON] , однак при зверненні до приватного нотаріуса Калинівського районного нотокругу Варламова О.В їм було відмовлено у посвідченні такого договору, оскільки відповідно до наданого свідоцтва про право власності на будинок, житловий будинок не є їхньою особистою власністю, а належить «колгоспному двору», головою якого є\~ [PERSON] і, який відповідно до ст.ст. 2 , 318 ЦК України не є суб`єктом права власності, оскільки колгоспні двори припинили своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 7.02.1991 року і нотаріус не має змоги визначити всіх членів колгоспного двору та належні їм частки в майні. Тому позивачі звернулися до суду з даним позовом. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак в матеріалах справи наявні заяви в яких вони позовні вимоги підтримують повністю та просять справу розглянути у їх відсутність. Представник відповідача Калинівської міської ради Вінницької області\~ в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином, однак в матеріалах справи наявна заява в якій вони позовні вимоги позивачів визнають повністю та просять справу розглянути у відсутність їх представника. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Так згідно свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого 20.06.1985 року виконкомом Калинівської міської Ради народних депутатів Вінницької області на підставі рішення виконкому Калинівської міської ради народних депутатів Вінницької області від 18.06.1985 року житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , належав колгоспному двору, головою якого являлася [PERSON] . Вказане свідоцтво було зареєстроване [PERSON] в Вінницькому обласному об`єднаному бюро техінвентарізації 7.04.1995 року в реєстровій книзі за №1306. Свідоцтво про право власності на даний будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] було видане колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , 20.06.1985 року, в той період, коли існували колгоспні двори згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове обєднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомості щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно,яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування,мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Отже, житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспного двору належав на праві спільної власності в рівних частках голові і членам колгоспного двору. Відповідно до довідки виконкому Калинівської міської ради №3122 від 28.10.2020 року станом на 15.04.1991 року склад колгоспного двору по [ADDRESS] був наступний: Голова двору - [PERSON] , яка зареєстрована в даному дворі з 4.12.1984 року по даний час; Чоловік - [PERSON] , який зареєстрований в даному дворі з 24.07.1982 року по даний час. Син голови двору - [PERSON] , який зареєстрований в даному дворі з 04.12.1984 року по 23.05.2018 року. За таких обставин, розмір частки члена колгоспного двору слід визначати, виходячи з рівності часток усіх його членів, у зв`язку з чим кожному із позивачів, як члену колгоспного двору станом на 15.04.1991 року належить по 1/3 частці в майні колгоспного двору, а саме в житловому будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] ,як таким, що не втратили права на частку в його майні. В даний час, позивачі [PERSON] та [PERSON] мають намір оформити договір відчуження належних їм часток в вищевказаному будинку з господарськими будівлями на користь позивача [PERSON] , однак при зверненні до приватного нотаріуса Калинівського районного нотокругу Варламова О.В їм було відмовлено у посвідченні такого договору, оскільки відповідно до наданого свідоцтва про право власності на будинок, житловий будинок не є їхньою особистою власністю, а належить «колгоспному двору», головою якого є\~ [PERSON] і, який відповідно до ст.ст. 2 , 318 ЦК України не є суб`єктом права власності, оскільки колгоспні двори припинили своє існування в зв`язку з набранням чинності Законом України «Про власність» від 7.02.1991 року і нотаріус не має змоги визначити всіх членів колгоспного двору та належні їм частки в майні. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved