Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивачі в січні 2017 року звернулися до суду з позовом, в якому просять зняти заборону відчуження (зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 3482025) житлового будинку №6, що знаходиться в м.Житомирі, по провул. ІІІ Ново-Гоголівському, накладену на підставі договору довічного утримання, посвідченого Першою житомирською державною нотаріальною конторою 16 вересня 1971 року. Позов обгрунтовують тим, що вони є власницями вказаного вище будинку, [PERSON] на праві приватної власності належить 59/100 частин будинку, а [PERSON] 41/100 частин будинку на підставі договорів дарування. У позивачів виникла необхідність відчужити належне їм майно, однак, від приватного нотаріуса їм стало відомо про існування заборони на відчуження цього будинку, яка була накладена Першою житомирською державною нотаріальною конторою 16 вересня 1971 року та власником вказаного будинку був зазначений [PERSON]. Однак, позивачки вказують, що даний громадянин ніколи не був власником житлового будинку №6, що знаходиться в м.Житомирі, по провул. ІІІ Ново-Гоголівському; згодом стало відомо, що вказаний громадянин був власником будинку №6 по провул. ІІ Ново-Гоголівському в м.Житомирі. Таким чином вияснилося, що помилку в адресі було допущено при перенесенні інформації з Реєстру для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна до електронного реєстру Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна . Оскільки і Першою житомирською державною нотаріальною конторою, і [PERSON] реєстрації Житомирської міської ради позивачам було відмовлено у вирішенні питання стосовно скасування вказаної заборони, позивачі звернулися до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки вони не можуть розпорядитись належним їм майном за власним розсудом. В судовому засіданні позивачі позов підтримали з тих же підстав та просили його задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачі своїх представників в судове засідання не направили, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності, при винесенні рішення поклалися на розсуд суду (а.с. 87, 89). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд заслухав пояснення позивачів, дослідив матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивачі є власницями будинку №6 по провул. ІІІ Ново-Гоголівському в м.Житомирі , [PERSON] на праві приватної власності належить 59/100 частин будинку, а [PERSON] 41/100 частин будинку на підставі договору дарування від 29.03.1993 та договору дарування частини жилого будинку від 04.10.2004. Бажаючи продати свій будинок, позивачі звернулися до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], яка їм повідомила, що не може здійснити посвідчення відповідного договору купівлі-продажу, оскільки після здійснення перевірки відсутності заборони відчуження (арешту) майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було установлено, що житловий будинок за № 6, по провул. ІІІ Ново-Гоголівському в м.Житомирі, знаходиться під забороною відчуження, накладеною та зареєстрованою Першою житомирською державною нотаріальною конторою 16 вересня 1971 року. Як вбачається із відповіді на адвокатський запит, наданий Першою житомирською державною нотаріальною конторою за вих. №1053/01-16 від 27 грудня 2016 року, при перенесенні інформації з Реєстру для реєстрації заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна до електронного реєстру Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна було допущено помилку в адресі та помилково накладено арешт житловий будинок за № 6, по провул. ІІІ Ново-Гоголівському в м.Житомирі, правильним слід вважати: житловий будинок за № 6, по провул. ІІ Ново-Гоголівському в м.Житомирі, власником якого і був [PERSON] (а.с. 50) . [PERSON] реєстрації Житомирської міської ради від 16.12.2016 №848 рекомендовано позивачам для припинення заборони відчуження на вказаний вище житловий будинок звернутися до приватного нотаріуса або державної нотаріальної контори, яким (якою) було помилково накладено заборону (а.с. 54). У зв'язку з тим, що помилково накладене обтяження на майна, яке належить позивачам, не знято по сьогоднішній день, вони не можуть у встановленому законом порядку здійснити продаж свого будинку. Зазначена заборона перешкоджає їм реалізувати своє право власника, яке полягає у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що є порушенням діючого законодавства, в тому числі і Конституції України. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження - за повідомленням установи банку, підприємства чи організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку. Згідно з ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення, установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Так, відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст. 19 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», судове рішення, яке набрало законної сили, є підставою для здійснення реєстраційних дій. Таким чином судом встановлено, що заборона була накладена на нерухоме майно позивачів помилково, наявність заборон на об'єкт нерухомого майна позбавляє позивачів права розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, а тому це право необхідно поновити та зняти заборони на об'єкт нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved