Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивачка, [PERSON], звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що з 30.04.1999 р. перебуває з відповідачем у шлюбі, оформленому реєстрацією відділом РАЦС Шевченківського району м. Києва, запис акту № 277, мають спільного неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], який проживає з нею та утримується, починаючи 05.02.2014 р.. Відповідач найняв житло і проживає окремо від неї та сина, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. З лютого 2014 р. вони припинили шлюбні стосунки, спільне домашнє господарство не ведуть. Примирення вважає неможливим, відповідач виявляє намір виїхати за межі України на постійне місце проживання. Після розлучення син залишається проживати з нею, тому бажає стягнути з відповідача аліменти на його утримання. Відповідач проживає окремо від сім»ї, працює неофіційно, ухиляється від виконання батьківського обов»язку, коштів на утримання сина не надає, тому вони перебувають в скрутному матеріальному становищі.. Позивачка просила шлюб розірвати, і стягнути з відповідача її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи від дня пред»явлення позову і до досягнення повноліття дитиною. У судове засідання сторони не з»явилися, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позивачка позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримує в повному обсязі, відповідач їх визнав, просять ухвалити відповідне рішення. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних даних і доказів, і у порядку ст. 174 ЦПК України ухвалити рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підтверджені і підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, … та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що з 30.04.1999 р. сторони, громадянка України та громадянин Республіки Білорусь, перебувають в шлюбі, оформленому реєстрацією відділом РАГС Шевченківського району м. Києва, запис акту № 277, мають спільного неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], який проживає з матір»ю та знаходиться на її утриманні (а. с. 7, 8). Сім'я сторін розпалась остаточно з вини обох із подружжя, по причині різних поглядів на права і обов»язки подружжя, у зв»язку з чим у лютому 2014 р. відповідач залишив сім»ю та перейшов проживати у орендовану квартиру, з того часу вони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне домашнє господарство не ведуть. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, оскільки не відповідає їх внутрішній волі, суперечитиме інтересам позивачки, що має істотне значення. Відповідно до ст. 279 СК України, розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України. Суд установив, що на даний час спільний неповнолітній син сторін проживає разом з матір'ю, відповідач матеріальну допомогу не надає, тому сім»я знаходиться в скрутному становищі. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків,дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідач працює неофіційно, має постійних дохід, інших дітей і утриманців не має, за віком, станом здоров'я та матеріальним становищем може надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів на утриманняна утримання неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття, суд виходить з матеріального становища дитини, яка проживає з позивачкою та утримується нею, і не має достатньо коштів, а також матеріального становища відповідача, який в силу закону зобов»язаний платити аліменти, за віком і станом здоров»я працездатний, працює, має стабільний щомісячний дохід, інших утриманців не має. Ураховуючи вимоги закону, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У порядку ст. 367 ЦПК України суд допускає до негайного виконання стягнення аліментів у межах суми за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача у дохід держави судовий збір за стягнення аліментів у сумі 243 грн. 60 коп.. На підставі наведеного, ст. ст. 110, 112, 180 - 183, 191, 279 СК України,

Outcome: approved