Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивачі в грудні 2016 року звернулись до суду з вказаними позовами і просять розірвати укладенні з кожним із ним договори оренди земельних ділянок належних їм на праві власності та знаходяться на території Понінківської селищної ради строком на 7 років із товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ЦЕНТР 2012» посилаючись на порушення відповідачем істотних умов договору. Відповідно до п.п.11,15-17 умов договорів оренди земельної ділянки оренда плата вноситься у такі строки: щороку до 31 грудня за весь рік оренди земельної ділянки. Орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку для вирощування товарної сільськогосподарської продукції. Проте ці умови договорів відповідачем на протязі 2014-2015 років не виконуються, оренда плата не була проведена і земельні ділянки в цей період не використовувались та не оброблялися. Вважаючи, що відповідач такими діями допустив істотні порушення умов договорів оренди земельних ділянок, чим наніс їм шкоду, позбавивши їх того на що вони, розраховували при укладанні договорів. В судове засідання представник позивачів [PERSON] не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені позовні вимоги в судовому засіданні підтримав. Відповідач належним чином повідомлений про час в місце слухання справи в судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що між ТОВ «АГРО ЦЕНТР 2012» та позивачами були укладені договори оренди землі : укладений між [PERSON] від 11.10.2012 року, № 6 укладений між [PERSON] від.2012 року, зареєстрованому 04.10.2012 № 682360004003488, № 87 укладений між [PERSON] від 28.10.2012 року. Відповідно до п.п.11,15-17 умов договорів оренди земельної ділянки оренда плата вноситься у такі строки: щороку до 31 грудня за весь рік оренди земельної ділянки. Орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку для вирощування товарної сільськогосподарської продукції Згідно з ст.ст.13,15 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір за яким орендодавець зобов'язаний використовувати земельну ділянку у володінні і користуванні на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 21 цього ж Закону встановлено, Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Згідно зі ст.ст. 31,32 Закону України «Про оренду землі», п.37 укладених між сторонами договорів оренди землі, договір оренди землі може бути розірваний за рішенням суду в порядку установленому Законом. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того на що вона розраховувала при укладенні цього договору. Однією з підстав істотного порушення розірвання договору оренди земельної ділянки є несплата орендарем земельної ділянки. З цього приводу у справі встановлено, що орендна плата відповідно до умов договорів оренди земельних ділянок у строки передбачені п.11 не проводилась. Із листа Понінківської селищної ради від 26.12.2016р року, вбачається, що земельні ділянки на протязі двох років орендарем ТОВ «АГРО ЦЕНТР 2012» не використовувались і не оброблялися. Аналіз встановлених обставин дають суду підстави дійти висновку, що в даному випадку, відповідач не виконував свого зобов'язання по орендній платі у встановлений договором строки та використанню земельних ділянок, у зв'язку з цим позивачі були позбавленні прибутку у вигляді орендної плати, на які вони могли розраховувати укладаючи договори оренди земельних ділянок, що свідчить про істотність порушення їх умов та є підставою для розірвання договору оренди. Зазначене, виходячи із положень ст. 651 ЦК України та ст.41 Конституції України, про те, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, повністю відповідають захисту права власності, яке гарантується ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» «проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховували позивачі, укладаючи договір оренди земельних ділянок, відповідачем порушені. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. На підставі ст. ст. 24, 25, 31, 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 651 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved