Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про надання дозволу для тимчасового виїзду дитини за кордон без згоди та супроводу батька. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 1999 року по 2008 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що після розірвання шлюбу із відповідачем дитина залишилась проживати разом із нею, відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні сина, жодних стосунків із ним не підтримує та уникає спілкування протягом багатьох років. Окрім позивачки допомогу в утриманні сина [PERSON] надає її мати [PERSON], яка постійно проживає та працює в Італії. Вказує, що вона має наміри та можливості періодично виїздити за межі України до держави Італії в гості до своє матері та для оздоровлення сина і розширення його світогляду. Оскільки протягом багатьох років вона та син не спілкуються із відповідачем, їй не відоме фактичне місце реєстрації та проживання останнього вона позбавлена можливості звернутися до [PERSON] для отримання письмової згоди на виїзд дитини за межі України. У зв'язку з наведеним позивач просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України до держави Італія строком з 01 лютого 2017 року до 19 червня 2018 року громадянина України [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO], або у супроводі осіб, які уповноважені [PERSON] за нотаріально посвідченою згодою, які будуть супроводжувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну дитини, без згоди та супроводу батька-[PERSON]. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, просила справу розглянути за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, про причини неявки суду не повідомив. Представники третіх осіб до судового засідання не з'явились, надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Просили прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 29 червня 2004 року, Люблінським відділом РАЦС м.Москви [INFO] року народився [PERSON]. Батьками в свідоцтві про народження дитини записані сторони по справі [PERSON] та [PERSON]. (а.с.17-18). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 01.04.2008 року. (а.с.8) Відповідно до рішень Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.06.2010 року, Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.04.2014 та 20.01.2015 [PERSON] надавались дозволи на тимчасовий виїзд за межі України дитини [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] (а.с.9,10-12,13-16). Згідно положень ч.2 ст.154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ст.ст.141, 150, 155 СК України, ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується ст.33 Конституції України, яка кореспондується зі ст.10 Конвенції про права дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (із змінами та доповненнями). Згідно положень ст. 313 ЦК України, п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Згідно ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Аналізом вказаних матеріальних норм суд приходить до висновку, що діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, проте визначено порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи, що позивач як матір дитини піклується про свого сина [PERSON], а пред'явлений нею позов відповідає інтересам дитини, не порушуючи та не обмежуючи при цьому права відповідача як батька, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до Італійської Республіки, громадянина України [PERSON], [INFO], в період з 01 червня 2017 року до 01 вересня 2017 року та з 01 червня 2018 року до 18 червня 2018 року, без згоди та супроводу батька - [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: partial