Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до СП «Аркела» у формі ТОВ та [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Позов мотивований тим, що [PERSON] разом з дочкою [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] за цією ж адресою до 17.02.2017 року належала Спільному українсько-угорському підприємству «Аркела» у формі ТОВ. Обидві квартири знаходились в одному спільному приміщенні, побудовані на спільному фундаменті, під спільним дахом та мають спільний підвал. Крім цього, вся земля, на котрій знаходяться квартири, орендуються позивачем. На місці квартири №2 позивачі провели реконструкцію та побудували житлову споруду, яку рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02.02.2017 року визнано окремим будинковолодінням. Разом з тим, квартира №1 примикає до реконструйованої споруди, стропильна система упирається в стіну їх будинковолодіння, а підвальні приміщення під квартирою №1 та реконструйованою будовою так і залишилися спільними. Тривалий час, квартира №1 пустувала, у зв`язку з чим позивачі вели перемовини із Спільним українсько-угорським підприємством «Аркела» у формі ТОВ, в особі Сіка О.М. щодо продажу вищезазначеної квартири, посилаючись на вимоги ст.362 ЦК України, яка передбачає, що у разі продажу частки у справі спільної часткової власності, співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах. Однак, керівництво Спільним українсько-угорським підприємством «Аркела» уклало договір купівлі-продажу з [PERSON] щодо продажу квартири №1 , який і позивачі просять визнати недійсним. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задоволити. Представник СП «Аркела» - Січка О.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак подав до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві. Представник [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак подала до суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві. Третя особа приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причину неявки суд не повідомила. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім цього, ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №73340165 від 18.11.2016 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить Спільному українсько-угорському підприємству «АРКЕЛА» у формі ТОВ (а.с. 9). Із Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112893961 від 05.02.2018 року та №112894612 від 05.02.2018 року слідує, що ѕ частки [ADDRESS] належить [PERSON] , а ј частка належить [PERSON] (а.с. 10, 11). Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №80581841 від 17.02.2017 року вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 12, 13). Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №61994102 від 22.06.2016 року слідує, що земельна ділянка, площею 0,0113 га, кадастровий номер 2110400000:01:001:1151 за адресою [ADDRESS] (а.с. 14, 15). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 02.02.2017 року, яке набуло законної сили 13.11.2017 року, виділено [PERSON] квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] , як окреме домоволодіння на земельній ділянці площею 0,0113 га, з виділенням окремого номера 7 «Б» . Цим же рішенням було зобов`язано Спільне українсько-угорське підприємство «Аркела» у формі ТОВ в особі Сіка О.М. влаштувати окремий вхід в новоутворене підвальне приміщення 2-ІІІ (власник квартири №1 ) через новоутворений люк (а.с. 18-20). Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13.11.2017 року відмову СП «Аркела» від апеляційної скарги на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 02.02.2017 року прийнято, апеляційне провадження за цією апеляційною скаргою закрито (а.с. 21). Ухвалою Верховного Суду від 16.05.2019 року касаційну скаргу [PERSON] на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13.11.2017 року в справі за позовом [PERSON] до Спільного українсько-угорського підприємства «Аркела» у формі ТОВ, КП «Мукачівське МБТІ та ЕО», третя особа - Управління Держгеокадастру у Мукачівському районі про виділення квартири в окреме будинковолодіння та зобов`язання вчинити дії повернуто заявнику (а.с. 23, 24). 17.02.2017 року між Спільним українсько-угорським підприємством «АРКЕЛА» у формі ТОВ в особі Сіка О.М. (Продавець) і [PERSON] (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу, згідно якого Продавець продав, а Покупець купила належну продавцеві на праві власності квартиру за [ADDRESS] (а.с. 25-27). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12.04.2013 року, яке набуло законної сили 26.04.2013 року, виділено в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності - домоволодіння [ADDRESS] надавши у власність: [PERSON] - житлову кімнату (2-1), площею 17,70 кв.м та кухню (2-2), площею 8.00, що становить квартиру №2 ; ТзОВ «Стефанія» - житлову кімнату (1-2), площею 13,20 кв.м. та кухню (1-1), площею 7,90 кв.м., що становить квартиру №1 ; підвальне приміщення - П, площею 21,20 кв.м. та вхід в підвал -1, площею 1,20 кв.м. залишено у спільному користуванні. Припинено право спільної часткової власності співвласників домоволодіння [ADDRESS] (а.с.90-92). Дані правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України. Положеннями ст.16 ЦК України передбачено спосіб захисту цивільних прав та інтересів шляхом визнання правочину недійсним. Згідно з вимогами ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В силу вимог ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В порядку ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Приписами ч.1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з положеннями частин першої - третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є наступні: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до роз`яснень, наданих в п.п. 2, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо недійсності Договору купівлі-продажу від 17.02.2017 року, позивачі посилаються на те, що Спільне українсько-угорське підприємство «Аркела» у формі ТОВ, у порушення вимог ст.362 ЦК України, не запропонувало їм купити спірну будову, а здійснило продаж [PERSON] . Однак, дане твердження позивачів є помилковим, безпідставним, не базується на нормах закону, оскільки право спільної часткової власності співвласників домоволодіння [ADDRESS] , рішенням суду від 12.04.2013 року було припинено в порядку ч.2 ст.367 ЦК України. Таким чином, на день укладення спірного Договору, положення глави 26 ЦК України щодо спільної часткової власності на дані правовідносини не розповсюджувалися, а розповсюджувалося положення ст.319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Крім цього, позивачі не надали суду належних та допустимих доказів того, яким чином укладення спірного правочину порушує їх права, або яке саме право порушено, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Що стосується іншої позовної вимоги, а саме зобов`язати приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В. скасувати запис №19062041 про право власності [PERSON] , суд приходить до висновку, що і вона не підлягає до задоволення, оскільки вона є похідною позовною вимогою і безпосередньо залежить від попередньої вимоги. Беручи до уваги вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити саме у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed