Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], з нею, як матір»ю за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи вимоги тим, що вона з відповідачем є колишнім подружжям, від шлюбу мають дев»ятирічного сина [PERSON]. Вони проживають за різними адресами: вона з сином за вказаною адресою, і відповідач - батько [PERSON] - за іншою. Вважає, що він не спроможний матеріально забезпечувати дитину, надавати йому достатній та всебічний розвиток, створювати належні житлові умови. Вона не довіряє колишньому чоловіку у вихованні сина, вважає його поведінку недостойною, такою, що стає підставою хвилювання за сина. Відповідач у добровільному порядку залишив спільне місце проживання сім»ї й переїхав жити до іншого житла, при цьому залишив сина з нею, й лише двічі на тиждень спілкується з дитиною; не повною мірою виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання ним освіти, не цікавиться його щоденним життям, не забезпечує матеріально. Наразі вона одноособово утримує сина, піклується про нього на належному рівні, забезпечує житлом, харчування, освітою тощо. Тому, на її думку, задля забезпечення належним умов розвитку дитини наразі й в подальшому є підстави визначити місце проживання з саме нею, як матір»ю. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], діючий на підставі довіреності від 23 жовтня 2014 року (а.с.104), позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити: визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO], з нею як матір»ю за адресою: [ADDRESS]. Відповідач в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Третя особа в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. Звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності його представника у зв»язку з відсутність спору по справі, посилаючись на те, що на засіданні комісії, яка відбулась 10 грудня 2015 року за участі сторін у справі, встановлено, що батько дитини не заперечує про те, що б дитина проживала разом з матір»ю. А тому вважає, що оскільки між батьками дитини відсутній спір про місце його проживання, вирішення даного питання є передчасним (а.с.96). Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони - є колишнім подружжям: у шлюбі перебували з 12 листопада 2004 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 травня 2012 року, розірвано (а.с.70). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.52, 70), дитина має позитивний стан здоров»я, наразі навчається в київській інженерній гімназії, є учнем 3-го класу, відвідує гурток англійської мови. Хлопчик щоденно доглянутий, охайний. Мама дитини завжди цікавиться досягненнями сина у навчанні, відвідує батьківські збори тощо (а.с.66). Про те, що в період навчання дитини батько цікавився навчанням сина, матеріали справи не містять. Сторони проживають порізно, за різними адресами: позивачка з сином за адресою: [ADDRESS], а відповідач - батько [PERSON] - за іншою. Після розірвання шлюбу у сторін виникли неприязні відносини, що ставало підставою для сімейних конфліктів та, за їх наслідками звернення до судових й правоохоронних органів, служби у справах дітей; вони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Суд вправі застосувати вищезазначене положення закону в тому випадку, коли мати та батько дитини проживають окремо, тобто за різними адресами; не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, що відповідає спірним правовідносинам. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 150 СК України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов»язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов»язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов»язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 161 СК України визначено правила вирішення спору між матір»ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. Місцем проживання фізичної особи, згідно ч.1 ст.29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Малолітній [PERSON] на час розгляду справи має повних дев»ять років. Місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я, в якому вона проживає. Після досягнення дитиною чотирнадцяти років, відповідно до ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини визначається нею самою, а тому суд при вирішення даного спору враховує дану норму. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони мають позитивне ставлення до дитини, проявляють турботу до нього, проте повноцінно виконує батьківські обов»язки щодо його щоденного утримання та виховання лише мама дитини. Суд, зважаючи на встановлені спірні правовідносини, положення ч.1 ст.161 СК України, те, що позивач одноособово утримує сина, піклується про нього на належному рівні, забезпечує житлом, харчування, освітою тощо, а батько дитини сомоусунувався від вказаних обов»язків, й не заперечує щодо того аби дитина проживала з позивачкою, вважає за необхідне визначити місце проживання малолітнього сина сторін [PERSON] з матір»ю. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 141, 150, 157, 159, 160, 161 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved