Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про визнання за ними права власності на спірне майно в порядку спадкування за та законом. Уточнивши свої первісно заявлені позовні вимоги просили визнати за ними право власності на незавершене будівництво (будівельні матеріали) в [ADDRESS], що використані в процесі його будівництва вартістю 211382 грн. Свої позовні вимоги обґрунтували тим, що їхній чоловік та батько [PERSON] у 80-х роках розпочав самочинне будівництво в [ADDRESS]. Після смерті [INFO]., [PERSON] належне останньому спірне будинковолодінні, відповідно до закону, прийняли позивачі та мама останнього [PERSON], а після смерті [PERSON] спадщину прийняв її онук [PERSON] Проте, він в нотаріальній конторі не може отримати свідоцтво про право на спадщину на спірне будинковолодіння, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та відсутня його реєстрація в реєстрах прав, тому нотконторою видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Позивачі та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити. Відповідач та його представник проти позову заперечили і пояснили суду, що спірне будинковолодіння будувала [PERSON], яка 24.01.1992 р. в корить [PERSON] склала заповіт, тому після її смерті [INFO] спадщину прийняла відповідач шляхом подачі до нотаріальної контори заяви від 07.12.1999 р., однак у зв'язку з відсутністю документів на майно не оформила свої спадкові права. На даний час відповідач проживає в спірному будинковолодінні без реєстрації, проводила його газифікацію. Пояснила суду, що позивачі в спірному будинковолодінні не проживають, до нотаріальної контори не зверталися із заявою про прийняття спадщини, пропустили строк на прийняття спадщини, тому не мають права на спадкове майно. Крім того, відповідач подала до суду заяву про застосування до позовних строку давності та просила відмовити в позові у зв'язку із спливом строку давності. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що предметом спору по справі є право власності на будинковолодіння в [ADDRESS]. Так, відповідно до довідки ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» №00078 виданої 24.04.2015р. (а.с. 11) право власності на будинковолодіння в [ADDRESS] в архівних даних ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» станом на 31.12.2012р. не зареєстровано. Згідно довідки ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» від 31.07.2015р. (а.с.12) та технічного паспорта (а.с.96-99), відсоток готовості домоволодіння в [ADDRESS] становить 80%, інвентарна вартість якого становить 211382 грн. Отже, будинковолодіння є незавершеним, тому до завершення його будівництва особа - забудівельник вважається власником будівельних матеріалів, що використані ним в процесі будівництва. Як пояснила в судовому за сідання позивач [PERSON] її чоловік [PERSON] без отримання дозволу на будівництва та відповідно без отримання свідоцтва на забудову на початку 80-х років розпочав будівництво житлового будинку в [ADDRESS] поряд із належним його батьком будинковолодінням по [ADDRESS]. Крім того, поряд також було інше будинковолодіння за [ADDRESS]. Після їх одруження в липні 1985 р. вони продовжували спільно будувати спірний житловий будинок і з 1986 року проживали в ньому на першому поверсі, а другий поверх будинку ними не було завершений. Як пояснили допитаний в ході судового слідства свідок [PERSON] остання була знайома із сім'єю позивачів, бувала в них в гостях в м. Тисмениця де вони спочатку проживали в будинку батьків [PERSON] Свідок знала, що [PERSON] будує будинок для свого сина [PERSON] про що [PERSON] їй неодноразово говорив. Крім того, свідок ствердила, бачила як [PERSON] та його дружина [PERSON] за спільні кошти штукатурили будинок, ставили підлоги, впорядковували його. З 1986 року позивачка із чоловіком проживала вже в своєму будинку де і народився [PERSON] На час смерті [PERSON] позивачі проживали в новозбудованому будинку звідки і хоронили останнього, а орієнтовно десь через рік позивачі змінили місце проживання і перейшли проживати в гуртожиток в м. Тисмениця так між свекрухою [PERSON] та невісткою постійно виникали конфлікти. Допитаний в суді свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є дочкою [PERSON] і проживала в спірному будинку з літа 1985 року, після одруження її мами з [PERSON] Переїхала мама в гуртожиток в м. Тисмениця орієнтовно десь через півроку-рік після смерті останнього у зв'язку з тим, що між [PERSON] та [PERSON] постійно виникали конфлікти. Їй було відомо, що спірний будинок будувався [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти. Суд критично оцінює покази свідків [PERSON], [PERSON], які є родичами відповідачки про те, що спірний будинок будувала [PERSON] а не [PERSON] у зв'язку з тим, що останній зловживав алкоголем, бив [PERSON] і після позбавлення його волі в 1986р. не проживав в ньому. На думку суду твердження відповідача та його представника про те, що спірний будинок збудовано [PERSON] є голослівним у зв'язку з тим, що останні не надали суду доказів цього. Так, з архівного витягу №М-367 від 05.10.2005р. (а.с.113) вбачається, що 05.04.1979р. виконкомом Тисменицької селищної ради [PERSON] надавався дозвіл на будівництво літньої кухні і сараю в [ADDRESS], а не по [ADDRESS]. Більш того, 30.10.1981р. дане будинковолодіння [PERSON] відчужено в користь своєї дочки [PERSON] З архівного витягу №К-8/04-10 від 19.03.2015р. вбачається, що рішенням виконкому Тисменицької селищної ради від 19.06.1080р. (а.с.21) [PERSON] надавався дозвіл на капітальний ремонт будинку з добудовою веранди, а не на нове житлове будівництво. Крім того, згідно інвентарної справи та оціночних актів вбачається, що станом на час проведення інвентаризації 14.10.1985р. по [ADDRESS] в м. Тисмениця знаходиться одноповерховий житловий будинок «А» площею 40,47 кв.м. та житловий будинок «Б» площею 110,5 кв.м., який є недобудований, відсоток готовності його готовності становить 50%. При цьому суд враховує вимоги ч.1, 2 ст.101 ЦК УРСР, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин згідно вимог якої у особистій власності громадянина, подружжя, яке проживає спільно та його неповнолітніх дітей може бути тільки один житловий будинок. Крім того, ст.103 ЦК УРСР встановлювала, протягом року, обов'язкове припинення права особистої власності на житловий будинок у випадку набуття права власності на майно понад встановлену норму. За таких обставин суд приходить до переконання, що спірний будинок є самочинним будівництвом, оскільки збудований [PERSON] без дозволу органу місцевого самоврядування на житлове будівництво. Відповідно до свідоцтв про смерть (а.с.6) [INFO]. помер дід позивача - [PERSON], [INFO] його батько [PERSON], а [INFO] його баба [PERSON] Згідно запису акту про смерть №72 від 09.10.1989р. (а.с.7) місцем постійного проживання померлого [INFO] батька позивача [PERSON] було [ADDRESS] Позивачі, згідно свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.30), який на час відкриття спадщини був малолітнім, та свідоцтва про шлюб [PERSON] (а.с.29) є спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] Відповідно до вимог ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР позивачі прийняли спадщину після смерті [INFO] [PERSON] шляхом вступу в управління, володіння та розпорядження спадковим майном так як проживали в ньому, тому їм належить право кожного на 1/3 частину спірного незавершеного будівництва в порядку спадкування за законом і вимоги в цій частині позовні підлягають до задоволення. Іншу частину спадщини (1/3) прийняла його мама [PERSON] - [PERSON] У зв'язку з тим, що як вбачається із витребуваної судом спадкової справи, остання 24.01.1992р. в користь відповідачки склала заповіт (а.с.115), тому після її смерті [INFO] спадщину прийняла [PERSON] шляхом подачі до нотаріальної контори заяви від 07.12.1999р. (а.с. 142 ). За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/3 частину спірного майна в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] не підлягають до задоволення. Що стосується поданої відповідачем заяви про застосування до позовний вимог позивачів строків давності суд виходить з того, що за загальним правилом цивільного судочинства закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріпленого в ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України, за якою дію нормативно-правового акту в час треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до пункту четвертого прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України норми чинного ЦК застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Чинним Цивільним кодексом України, який діє з 01.01.2004р., задеклароване право на подання заяви про застосування до позовних вимог позивача строків давності відповідно до вимог ст. ст. 256, 257, 261, 267 Цивільного кодексу України. При цьому пропуск строків позовної давності є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Однак спірні правовідносини виникли під час дії ЦК УРСР в редакції 1963 року, а не чинного в даний час ЦК України, тому в суд не застосовує в даному спорі вимоги ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України і в суда немає підстав для відмови позивачам в задоволені позову за спливом строків давності. Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що право спадкоємця на спадкове майно виникає за сукупності кількох фактів - часу і місця відкриття спадщини, наявності осіб, що можуть бути спадкоємцями та її прийняття спадкоємцями, а не з часу отримання ними свідоцтва про право на спадщину чи звернення до суду із позовом про визнання за ним такого права. При цьому вважається, що відсутність свідоцтва про спадщину не позбавляє спадкоємцям права на це майно і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У зв'язку з тим, що позивачами судовий збір сплачено у розмірі 243 грн.60 коп., а відповідно до Закону України «Про судовий збір» судовий збір складає 2113 грн. 82 коп., тому з позивачів, пропорційно до задоволених позовних вимог, підлягає достягнення в користь бюджету судовий збір у розмірі 461 грн. 01 коп., відповідно із відповідача в користь бюджету слід стягнути судовий збір у розмірі 1409 грн. 21 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року),

Outcome: partial