Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, уточненим в ході розгляду справи, в якому просили визнати недійсним заповіт, посвідчений 21.08.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пінчук О.В., від імені [PERSON] на користь [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №1, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що [INFO] помер [PERSON] , батько позивачів. Після його смерті позивачі звернулися до нотаріальних органів з метою прийняття спадщини. Разом з тим, як стало відомо позивачам, померлий за життя склав заповіт, відповідно до якого заповів відповідачу все належне йому майно. Позивачі вказують, що батько тяжко хворів, в день складання заповіту повернувся з лікарні де проходив лікування за результатами перенесеного інсульту. Вказували на поганий стан здоров`я померлого у день його виписки з лікарні, постійне приймання лікарських засобів, тому посилалися на те, що померлий за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними у день посвідчення оспорюваного заповіту. На підставі викладеного позивачі просили визнати недійсним заповіт, посвідчений 21.08.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пінчук О.В., від імені [PERSON] на користь [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №1, а також стягнути судові витрати. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.11.2015 у справі відкрито провадження та призначено попереднє судове засідання (головуючий суддя Камбулов Д.Г.). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05.09.2016 у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено до отримання експертного висновку. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 07.02.2017 у зв`язку з надходженням до суду експертного висновку провадження у справі поновлено. Відповідно до розпорядження керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Шаровар М.В. №109 від 16.05.2017 призначено повторний автоматичний розподіл справ з підстав звільнення судді Камбулова Д.Г. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2017 визначено головуючого суддю Тітова М.Ю. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.03.2019 заяву позивачів про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , належну [PERSON] . Постановою головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Поліщук В.В. від 10.02.2020 виконано в повному обсязі ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 28.03.2019. Розпорядженням в.о. керівника апарату Оболонського районного суду м. Києва Зірник О.О. №52 від 13.05.2019 призначено повторний автоматичний розподіл справ з підстав відрахування 11.05.2019 судді Тітова М.Ю. зі штату суддів Оболонського районного суду м. Києва у зв`язку із призначенням його на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019 визначено головуючого суддю [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.05.2019 справу прийнято до провадження під головуванням судді Диби О.В., розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Позивач [PERSON] та представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснював, що батько тяжко хворів, у нього була відсутня будь-яка реакція на намагання поспілкуватись, він не розмовляв, був нерухомий, не впізнавав сина, в т.ч. одразу після виписки з госпіталю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що [PERSON] заповів відповідачу все своє майно з урахуванням тривалих шлюбних відносин та матеріальної й моральної підтримки. За весь період хвороби її чоловіка його сини, позивачі у справі, не надавали йому жодної допомоги та рідко цікавились його здоров`ям. Заперечила твердження позивачів про те, що їх батько не міг усвідомлювати значення своїх дій, оскільки за її словами чоловік ніколи не страждав на психічні порушення, завжди працьовитий, акуратним, розумним, в день складання заповіту почував себе добре та висловлював бажання скласти заповіт на відповідача. Під час складання заповіту були присутні свідки, які підтвердили намір чоловіка скласти заповіт. Позивачами надано відзив на заперечення, у якому вони вказали, що наведені відповідачем обставини не відповідають дійсності, оскільки у день виписки з лікарні, коли посвідчувався заповіт, батько був неадекватний та нерухомий, недоступний при контакті, не орієнтувався в обстановці, не розумів звернення до нього, не впізнавав осіб, не спілкувався. Як пояснили позивачі, такі заперечення відповідача є небажанням мирно врегулювати питання спадкування після смерті батька. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пінчук О.В. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також пояснення, у яких вказала, що заповіт було посвідчено у відповідності до норм чинного законодавства з відповідним волевиявленням сторони, він відповідав дійсним намірам [PERSON] . Зазначила, що у зв`язку з хворобою [PERSON] заповіт було складено за місцем його проживання, нотаріус приїхала за викликом дружини (відповідача у справі). Як повідомила нотаріус, [PERSON] на її запитання відповідав тяжко, але було зрозуміло, що дружина є єдиною особою, яка за ним доглядає, на питання чи розуміє він зачитаний заповіт та чи дійсно бажає залишити все своє майно дружині відповів «так». Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву, в якій зазначила, що оспорюваний заповіт не посвідчувала та надати будь-яких пояснень чи заперечень з цього приводу не може. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 08.07.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.44,т.І), а позивачі - рідними дітьми [PERSON] згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 06.06.1985 відділом РАЦС у м. Вільнюс та свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 19.03.1987 Нариманівським районним РАЦС у м. Баку (а.с.63, зворот; а.с.66, зворот). Згідно заповіту посвідченого 21.08.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пінчук О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1 (а.с.46, т.І), [PERSON] заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі, все те, що буде належати йому на день його смерті й на що він матиме право за законом. Заповіт містить посилання на те, що у зв`язку з тим, що [PERSON] хворий, на його прохання після прочитання тексту заповіту свідками вголос та в їх присутності заповіт підписала [PERSON] о 13 год. 00 хв., а також на те, що у зв`язку з неможливістю [PERSON] самостійно підписатися та написати текст згідно 1253 ЦК України на його особисте прохання заповіт складений в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] . Також на заповіті містяться написи свідків про підтвердження прочитання його вголос заповідачу та відповідність заповіту його дійсним намірам. У зв`язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за місцем проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер у віці 71 рік у с. Мироцьке Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 02.05.2015 Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.43, т.І). 13.07.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратенко О.В. на підставі заяви [PERSON] від 13.07.2015 про прийняття спадщини заведено спадкову справу №11/2015 щодо майна померлого [PERSON] (а.с. 42-68, т. І). Окрім відповідача, із заявами про прийняття спадщини також звернулися позивачі: 29.09.2015 - [PERSON] , [INFO] - [PERSON] . Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно із ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до норм ЦК України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування, право на пред`явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача. Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Згідно довідки ГО СТ «Університет-4» №12 від 27.05.2016, [PERSON] у 2005 році був обраний головою правління товариства, забезпечував виконання рішень загальних зборів членів товариства і правління товариства, 12.05.2007 проводив засідання правління товариства з питань звітності правління перед загальними зборами про виконані роботи. З характеристики ГО СТ «Університет-4» №11 від 27.05.2016 убачається, що [PERSON] відзначався елегантністю, працьовитістю, великими організаторськими здібностями, зарекомендував себе як грамотний та кваліфікований спеціаліст, ефективний керівник, проявляв особисту ініціативу, користувався авторитетом, вмів вести переговори, вів облік результатів діяльності товариства, надавав допомогу близьким та громадянам, які цього потребували. Протягом 8 років до кінця свого життя перебував на заслуженому відпочинку, догляд за яким здійснювала його дружина [PERSON] . Члени товариства відгукуються про [PERSON] як людину мудру, енергійну, відповідальну, чесну, безкорисливу, працьовиту та дружелюбну. Згідно довідки Центральної поліклініки Військово-медичного управління СБУ №5-п від 28.04.2016, [PERSON] в період з 2006 року по 21.08.2007 до психіатра не звертався і ознак психічних розладів не виявляв, на обліку у психіатра не перебував (а.с.130). Судом встановлено, що [PERSON] недієздатним у встановленому законом порядку не визнавався. Разом з тим, згідно висновку судово-психіатричного експерта №45 від 20.01.2017, на момент складання заповіту, який було посвідчено 21.08.2007, [PERSON] страждав на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді: органічного ураження головного мозку судинно-дисметаболічного ґенезу з вираженим психоорганічним синдромом і тотальною афазією (згідно з МКХ-10: F 07.9), і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (а.с.179-186, т.І). В мотивувальній частині вищезазначеного висновку експертами вказано, що перебуваючи на лікуванні в госпіталі, починаючи з 03.07.2007 у [PERSON] лікарями різних спеціальностей (в т.ч. лікарем-психіатром) фіксувались та описувались стійкі ознаки перенесеного важкого завершеного (тотального) ішемічного інсульту в басейні лівої СМА із стабільною неврологічною дефіцитарною симптоматикою, з тотальною афазією (нездатністю, як розуміти звернену та письмову мову, так і вимовляти слова) та проявами вираженого психоорганічного синдрому (виражені порушення пам`яті, інтелекту, емоційно-вольової сфери). Як вбачається з експертного висновку, 20.08.2007 при огляді [PERSON] лікарем-психіатром контакт утруднений через моторну афазію, орієнтований у місці та власній особі, у часі орієнтований поверхнево, мислення у повільному темпі, продуктивної психопатологічної симптоматики не виявляє, виконує прості інструкції, встановлено діагноз органічне ураження головного мозку судинного ґенезу, помірно інтелектуально-мнестичне зниження. 21.08.2007 [PERSON] виписано з госпіталю з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ГПМК за ішемічним типом в басейні лівої СМА з тотальною афазією, правосторонньою геміплегією, порушенням функції тазових органів за центральним типом, цукровий діабет ІІ типу середнього ст. важкості, ІХС, дифузний кардіосклероз, СН ІІ-А ст., сечокам`яна хвороба, конкременти в обох нирках, ХПН-о (при цьому у виписці з МКСХ №2893 окрім вищенаведеного заключного клінічного діагнозу зазначено, що на тлі проведеного лікування загальний стан покращився, сенсорна афазія регресувала, моторна афазія зберігалась). Зі змісту висновку також убачається, що експертами досліджувалися наступні покази свідків [PERSON] та [PERSON] у сукупності з іншими наданими матеріалами. Так, у судовому засіданні 22.06.2016 свої покази надав свідок [PERSON] , який повідомив, що є товаришем одного з позивачів - [PERSON] , 1987 р.н., відповідача у справі знає наглядно. Зазначив, що пам`ятає коли у батька позивачів стався інсульт і той потрапив до госпіталю. На той час син померлого [PERSON] не мав свого автомобіля, тому попросив свідка з ним з`їздити, купити ліки. Вперше хворого батька позивачів свідок побачив у військовому госпіталі, він перебував у загальній палаті, був лежачим. Коли свідок прийшов, то побачив біля батька [PERSON] , більше нікого поруч не було. [PERSON] намагався спілкуватися з батьком, але реакції ніякої не було. В подальшому свідок ще кілька разів бував у госпіталі, але в палату не піднімався. Пізніше, після виписки батька позивачів з лікарні, свідок бачив його у Немішаєвому , разом з [PERSON] привозив ліки та памперси. Свідок пояснив, що перебував там недовго, але пам`ятає, що батько позивачів знаходився у напівлежачому стані та без жодної реакції, був підпертий, в кімнаті перебувала ще якась жінка (не відповідач). На уточнюючі питання сторони відповідача свідок пояснив, що не пам`ятає точної дати коли він був у будинку, проте вказав, що це була середина літа, він особисто з [PERSON] не спілкувався, просто стояв поруч з його сином [PERSON] , який намагався спілкуватися з батьком, але у нього ніякої реакції на це не було. Свідок також згадує епізод, коли [PERSON] привіз до батька свого малолітнього сина (приблизно 1,5-2 років), свідок тоді також бачив батька [PERSON] , який лежав у нерухомому стані і ніякої реакції не мав. Тоді ж, у судовому засіданні 22.06.2016, свої покази надала свідок [PERSON] , яка зазначила, що є лікарем-стоматологом, приватним підприємцем, знає сім`ю [PERSON] з 1996 року. Вказала, що напередодні того коли [PERSON] потрапив до лікарні, їй дзвонила відповідач і сказала, що після негативної розмови з сином чоловіку стало погано з серцем, і свідок дала поради з приводу прийому ліків та у випадку погіршення стану запропонувала викликати швидку допомогу, на що відповідач відказала, що чоловік не бажає їхати до лікарні. Через кілька днів після цієї розмови свідку зателефонувала відповідач та повідомила, що чоловік лежить у госпіталі, у нього інсульт. Коли свідок прийшла відвідати [PERSON] , той лежав під крапельницею, посміхнувся їй, при цьому нічого не казав, помахав рукою та показав що все буде добре. В подальшому свідок навіщала [PERSON] з частотою приблизно 1-2 рази на тиждень, оскільки його дружині було досить важко (літо,спека). Свідок вказала, що у [PERSON] була паралізована рука і нога, він був у памперсах. На уточнюючі запитання учасників процесу свідок пояснила, що коли вона прийшла до [PERSON] , той її впізнав, проте ім`ям не називав, називав на ім`я вже перед самою випискою, сказав « [PERSON] , дякую», промовляючи якось тягнув літери «[PERSON] », та «Р» не дуже гарно вимовляв. Як пояснила свідок, перед випискою [PERSON] був бадьорий, хотів додому, в день виписки казав «Додому, додому, хочу додому», з радістю збирав речі, передав дружині, говорив щоб поклала, оскільки речей було багато, на ноги не ставав, була коляска, говорив дуже повільно, йому було важко балакати, хвилювався, розбирався що сьогодні за день, що зараз він поїде додому, казав дружині щоб готувала обід. Лікарі добре його відновили, контактували з ним. Коли йому казали вчинити якісь дії, то він їх виконував, вдів на себе шапку, намагався надіти штани, але у нього не діяла права рука і йому було важко, то він це робив як міг. Свідок зазначила, що до своєї хвороби [PERSON] був дуже ерудованою, культурною та освіченою людиною, мав грамотну вимову, служив у СБУ, не пив та не курив, до нього можна було звернутися з приводу будь-якого питання щодо будівництва чи садівництва. Після виписки дивакуватостей у нього не було, було важко говорити, говорив коротко, але зрозуміло, права нога та рука у нього не рухались, він сам не міг встати, його возили на колясці. Про його стан можна було сказати, що це була людина, яка перенесла інсульт та перебувала на стадії відновлення. Він орієнтувався де він знаходиться, орієнтувався у часі, говорив короткі слова, виявляв побажання коли дружина запитувала що йому привезти, чого він хоче, а чого ні. На деякі уточнюючі питання свідок зазначила, що конкретно слово «Додому» почула від [PERSON] у день виписки з госпіталю. Коли приїхали додому, там був суп і він сказав «Суп ні» і відставив тарілку. В подальшому коли свідок приїжджала до [PERSON] додому, вони сиділи за столом і чокались, [PERSON] також простягав руки чокався, було видно що рухи загальмовані, був адекватний, свідка впізнавав. Після виписки свідок часто у [PERSON] не бувала, але раз на дві неділі приїжджала, стан його був стабільний, без змін, він впізнавав свідка, показував щоб присіла. Свідок зауважила, що коли [PERSON] ще був здоровий, то завжди казав, що хоче все переоформити на свою дружину. У березні 2008 року свідок ставила йому по стоматології «міст», то він їй сказав «заповіт- [PERSON] » та показав пальцем на свою дружину. Згідно досліджень експертів, викладених у мотивувальній частині висновку, у день виписки [PERSON] з госпіталю, 21.08.2007, коли посвідчувався заповіт, у зв`язку з хворобою заповідача його посвідчено за місцем його проживання, при цьому сам заповідач не зміг самостійно підписати текст заповіту, що повністю співвідноситься з медичною документацією з госпіталю (прояви тотальної афазії, вираженого психоорганічного синдрому та правобічного геміпарезу). Покази позивачів, синів [PERSON] , а також свідка [PERSON] , описують прояви перенесеного важкого інсульту [PERSON] на час складання заповіту: відсутня будь-яка реакція на намагання поспілкуватись, не розмовляв, був нерухомий, не впізнавав сина, в т.ч. і після виписки з госпіталю, - в цілому співвідносяться з медичною документацією та відповідають загальним уявленням про клінічні закономірності перебігу раннього відновлювального періоду після перенесеного важкого завершального (тотального) ішемічного інсульту в басейні лівої СМА із стабільною неврологічною дефіцитарною симптоматикою, з проявами тотальної афазії та вираженого психоорганічного синдрому. Покази нотаріуса Пінчук О.В. (про те, що під час складання заповіту [PERSON] відповідав тяжко, але зрозуміло), покази [PERSON] (щодо того що у [PERSON] не було психічних порушень), покази свідка [PERSON] (що на третій день перебування у госпіталі [PERSON] впізнав її, посміхався, помахав рукою, називав її по імені, був бадьорий, хотів додому та просив дружину щоб приготувала обід) - в цілому не узгоджуються з наданою медичною документацією та не відповідають загальним уявленням про клінічні закономірності перебігу раннього відновлювального періоду після перенесеного важкого завершального (тотального) ішемічного інсульту в басейні лівої СМА із стабільною неврологічною дефіцитарною симптоматикою, з проявами тотальної афазії та вираженого психоорганічного синдрому. У судовому засіданні пояснення з приводу відповіді на поставлене питання, викладеної у висновку судово-психіатричного експерта №45 від 20.01.2017 надавали експерти [PERSON] та [PERSON] . Експерт [PERSON] категорично підтримав свої висновки, пояснив, що експертиза робилася на основі медичної документації, враховуючи покази свідків, однак вони не мають пріоритетного значення для здійснення експертного дослідження. Крім того, зауважив, що не перебування [PERSON] на обліку не свідчить про відсутність у нього психологічних проблем. Експерт [PERSON] суду пояснив, що експертний висновок по [PERSON] здійснений комісійно у 2017 році, в ході дослідження проведено аналіз об`єктів експертизи та надані відповіді на поставлені питання на основі наданої медичної документації. Зазначив, що стійкий хронічно-психічний розлад - це узагальнена категорія хвороб. Тотальна афазія [PERSON] була викликана внаслідок інсульту та проявилась порушенням розуміння мови, відсутністю активної мови. Експерт підтримав свої висновки, а також те, що факт не перебування [PERSON] на обліку у психіатра не спростовує висновок експертизи. Також повідомив, що в першу чергу аналізувались дані медичної документації, а потім матеріали справи, здійснювалося співставлення та аналіз усіх об`єктів експертизи, показам свідків також надавалася відповідна оцінка. Зауважив, що у випадку призначення, повторна експертиза буде базуватися на наданій медичній документації, яка містить однозначну інформацію. Експерти у своїх поясненнях вказували на те, що сторонній спостерігач може і не розуміти стану здоров`я особи, якій поставлені аналогічні діагнози. З часом, стан здоров`я може і покращитися але таке покращення не може свідчити про розуміння такою особою значення своїх дій і можливості керування ними у досліджуваний період - в день виписки з лікарні. Досліджуваний висновок судово - психіатричного експерта містить відмітку про попередження експертів про відповідальність за відмову або видачу явно неправдивого висновку за ст. 384, 385 КК України. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства (пункт 3 частина перша статті 129 Конституції України). За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в сукупності, суд вважає, що при складанні [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, як встановлено судом, 10.01.2018 між адвокатом Колесник Н.М. та [PERSON] , [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги, на підставі якого, а також ордеру серія КВ. №155131 від 10.01.2018 та довіреності від 26.05.2016, за надання правової допомоги позивач [PERSON] сплатив адвокату кошти у розмірі 3000 грн. згідно квитанції №103 від 16.05.2019, та у розмірі 5000 грн. згідно квитанції №1 від 18.01.2018, на загальну суму 8000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 8000 грн. Разом з тим, суд не вбачає підстав для відшкодування витрат понесених позивачами на оплату експертизи, призначеної ухвалою суду від 05.09.2016, оскільки як вбачається з наданих квитанцій (а.с.24,25) у графі «Платник» зазначено іншу особу, відмінну від особи позивачів - [PERSON] , у зв`язку з чим відсутні докази на підтвердження понесення витрат на оплату експертизи саме позивачами. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved