Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 (одної тисячі) гривень 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до досягнення сином повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у фактичному шлюбі. Від даного шлюбу в них народилася одна дитина, а саме син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. Однак вони мають різні погляди на сімейне життя, оскільки відповідач не усвідомлює важливості сімейних відносин, а саме є незрозумілою його поведінка по догляду та утриманню їхнього сина, також відповідач ще з народження сина не проживає разом з ними. Оскільки, таким чином відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, тому просить позов задовольнити. До початку розгляду справи позивачка подала заяву, згідно якої змінила позовні вимоги, а саме просила стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 750 грн. щомісячно. У судове засідання [PERSON] не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, змінені позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд , дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з [PERSON] перебував у цивільному шлюбі, від якого в них народилася одна дитина, а саме: син - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області від 24 березня 2009 року. Крім цього встановлено, що відповідач [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а саме не бажає добровільно брати участь в утриманні дитини, разом з нею не проживає та взагалі не надає належної матеріальної допомоги на її утримання. Отже, такими діями відповідач порушує свої зобов'язання, закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року та статті 180 Сімейного Кодексу України, згідно яких батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Також, в принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини... Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402, кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.12 даного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обов'язок виховувати, навчати, розвивати та утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. З урахуванням того, що відповідач належним чином не виконує обов'язок щодо утримання своєї малолітньої дитини, а тому суд вважає, що з нього слід стягнути аліменти на її утримання. Виходячи із змісту ч.3 ст.181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, суд вважає, що з відповідача необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує, наявність обставин, передбачених ст.182 СК України, а саме те, що у відповідача на утриманні відсутні інші діти та непрацездатні батьки, і вважає, що з [PERSON] на утримання дитини необхідно стягувати аліменти у розмірі по 750 (сімсот п'ятдесят) грн.00 коп. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття З урахуванням того, що згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, та того, що позовна заява подана 17 лютого 2016 року, тому суд вважає, що саме з цього часу повинно бути присуджено стягнення аліментів з відповідача на дитину. В силу ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір, що відповідає вимогам ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved