Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять скасувати та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про заборони накладені на житловий будинок [ADDRESS] , а саме: тип обтяження - заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження - 8929670; зареєстровано - 31 липня 2009 року Обухівською районною державною нотаріальною конторою Київської області; підстава обтяження - повідомлення б/н від 26 липня 1988 року; обтяжувач - колгосп «Придніпровський». В обґрунтування позову зазначили, 07 травня 1990 року батько [PERSON] , та дід [PERSON] , [PERSON] , на підставі рішення Обухівської районної ради народних депутатів № 128 від 24 квітня 1990 року отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок з допоміжними спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва та архівною довідкою № 973 від 20 грудня 2018 року. З часом адреса домоволодіння [ADDRESS] було змінено на № 23, що підтверджується копією довідки відповідача № 69 від 28 січня 2019 року. 04 лютого 2015 року [PERSON] , склав заповіт, який був посвідчений відповідачем, Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області. Відповідно до заповіту все його майно [PERSON] заповів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Будучі спадкоємцями за заповітом позивачі звернулися до державного нотаріуса Української міської державної нотаріальної контори, проте 17 квітня 2019 року отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме - земельну ділянку площею 2,9501 га. на території Щербанівської сільської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва, 24 червня 2020 року державний нотаріус Української міської державної нотаріальної контори своїм листом № 284/01-16 повідомила їх, що не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок, який належав [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ), так як на нього накладена заборона, що підтверджується копією листа. При цьому їм було роз`яснено право звернення до суду для захисту своїх порушених прав. Підставою обтяження було повідомлення колгоспу «Придніпровський» від 26 липня 1988 року, об`єктом обтяження - домоволодіння [PERSON] . Заборона була зареєстрована 31 липня 2009 року за № 8929670, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав. 26 липня 1988 року [PERSON] дійсно отримав в колгоспі «Придніпровській» позику в сумі 3000 крб., яку повернув, що підтверджується копією довідки. [PERSON] кошти від [PERSON] колгосп «Придніпровський» обтяження не зняв, дане обтяження не було знято і при отриманні померлим свідоцтва про право власності на будинок. 26 грудня 1996 року колгосп «Придніпровський» був перейменований в КСП «Придніпровське». 03 березня 2000 року КСП «Придніпровське» було реорганізовано в сільськогосподарський кооператив «Трипілля», що підтверджується копією довідки. 11 травня 2016 року рішенням господарського суду Київської області СК «Трипілля» було визнано банкрутом, а 05 липня 2016 року припинено дану юридичну особу та скасовано її державну реєстрацію, що підтверджується копією довідки. Виходячи з вищевказаного обтяжував їх домоволодіння ліквідований, таким чином вони не мають можливості скасувати обтяження, а тому вимушені звертатись до суду з даним позовом. 08.07.2020 року винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків. 31.07.2020 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження. Позивачі в судове засідання не з`явились, представник подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Трипільської сільської ради Обухівського району Київської області в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заперечень проти позову не представив. Представник відповідача Обухівської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність та відзив на позовну заяву, заперечень проти позову не представив. Також, враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати розгляд у судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 07 травня 1990 року батько [PERSON] , дід, [PERSON] , [PERSON] , на підставі рішення Обухівської районної ради народних депутатів № 128 від 24 квітня 1990 року отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок з допоміжними спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва та архівною довідкою № 973 від 20 грудня 2018 року. З часом адреса домоволодіння [ADDRESS] було змінено на № 23, що підтверджується копією довідки відповідача № 69 від 28 січня 2019 року. 04 лютого 2015 року [PERSON] , склав заповіт, який був посвідчений відповідачем, Трипільською сільською радою Обухівського району Київської області. Відповідно до заповіту все своє майно [PERSON] заповів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Будучи спадкоємцями за заповітом позивачі звернулися до державного нотаріуса Української міської державної нотаріальної контори. 17 квітня 2019 року позивачі отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме - земельну ділянку площею 2,9501 га. на території Щербанівської сільської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва. 24 червня 2020 року державний нотаріус Української міської державної нотаріальної контори своїм листом № 284/01-16 повідомила, що не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок, який належав [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ), так як на нього накладена заборона, що підтверджується копією листа та було роз`яснено право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Підставою обтяження було повідомлення колгоспу «Придніпровський» від 26 липня 1988 року, об`єктом обтяження - домоволодіння [PERSON] . Заборона була зареєстрована 31 липня 2009 року за № 8929670, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав. 26 липня 1988 року [PERSON] дійсно отримав в колгоспі «Придніпровській» позику в сумі 3000 крб., яку повернув, що підтверджується копією довідки. [PERSON] кошти від [PERSON] колгосп «Придніпровський» обтяження не зняв, дане обтяження не було знято і при отриманні померлим свідоцтва про право власності на будинок. 26 грудня 1996 року колгосп «Придніпровський» був перейменований в КСП «Придніпровське». 03 березня 2000 року КСП «Придніпровське» було реорганізовано в сільськогосподарський кооператив «Трипілля», що підтверджується копією довідки. 11 травня 2016 року рішенням господарського суду Київської області СК «Трипілля» було визнано банкрутом, а 05 липня 2016 року припинено дану юридичну особу та скасовано її державну реєстрацію, що підтверджується копією довідки. Виходячи з вищевказаного ліквідований обтяжувач нашого домоволодіння, а тому ми не маємо можливості скасувати обтяження, що свідчить про правомірність нашого звернення до суду. Згідно ч. 2 ст. 3 Конституції України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки, усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Враховуючи викладене, суд зобов`язаний прийняти до уваги при вирішенні цього спору положення Конституції України як норми прямої дії, які встановлюють конституційне право громадян отримати та реалізувати своє право власності на майно, отримати ефективний судовий захист від протиправних посягань та порушень такого права. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно зі статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивачів, внаслідок чого вони позбавлений змоги в повному об`ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене суд вважає звернення позивача правомірним, відповідач переконливих заперечень на позов не подавав, доводи позивача не спростував, наявність правових підстав продовження існування арешту майна не довів. Таким чином, під час судового розгляду встановлено порушення прав та законних інтересів позивачів як власників майна, які підлягають судовому захисту. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позов є законним і обґрунтованим, та підлягає задоволенню шляхом скасування обтяження. Фактичне визнання позову відповідачами приймається судом як належне. Оскільки відповідачі проти позову не заперечили, у письмових заявах проти вирішення спору у підготовчому провадженні за їх відсутності також не заперечили, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні в порядку частини третьої статті 200 ЦПК України, оскільки подальше затягування розгляду справи є нерозумним, а продовжуване порушення прав позивача не буде своєчасно і ефективно захищене судом.

Outcome: approved