Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги мотивують тим, що постановою державної виконавчої служби у м.Прилуки та Прилуцькому районі від 04 квітня 2003 року б/н, за рішенням Прилуцького районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2000 року про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 1166 грн. боргу та ухвали Прилуцького районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2000 року по справі №2-529/2000 р., було накладено арешт на все належне позивачам майно. Під час примусового виконання даного рішення суду, борг в розмірі 1166 грн. був повністю сплачений [PERSON] На даний час виконавчі листи за рішенням Прилуцького районного суду від 05 вересня 2000 року по справі №2-529/2000 р. про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] 1166 грн. боргу на примусовому виконанні в відділу ДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції не перебувають і подальше перебування належного позивачам майна під арештом та заборона ним розпоряджатися суттєво впливає на реалізацію їх прав власності, тому позивачі і просять суд, скасувати накладений на їхнє майно арешт. Позивачі в судовому засідання підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте надіслав заяву, згідно з якою просить суд розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує та повідомив, що станом на 08 серпня 2014 року виконавчі документи щодо стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] на примусовому виконанні в відділу ДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції не перебувають. Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі, з наступних підстав: Рішенням Прилуцького районного суду Чернігівської області від 05 вересня 2000 року по цивільній справі №2-529/2000 р. задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованості в розмірі 1100 грн. боргу, 51 грн. затрачених на оплату держмита по справі, 15 грн. на оплату послуг адвоката при складанні заяви до суду, а всього стягнуто 1166 грн. Ухвалою Прилуцького районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2000 року по справі №2-529/2000 р. з метою забезпечення вищезгаданого рішення суду, накладено арешт на ? частину будинку за [ADDRESS], належного [PERSON] та [PERSON] в якому вони і проживають. Проте, згідно довідок відділу ДВС Прилуцького МРУЮ від 29 липня 2014 року №0340/10451 та від 08 серпня 2014 року №03-40/10711 вбачається, що станом на 08 серпня 2014 року виконавчі документи щодо стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] на примусовому виконанні в відділу не перебувають. Крім того, у відповідності до копії довідки державного виконавця Прилуцького районного відділу державної виконавчої служби від 22 грудня 2003 року, борг згідно в/листа №2-529 від 05 вересня 2000 року сплачено повністю в розмірі 1166 грн. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, 24 березня 2006 року накладено арешт на все майно [PERSON] за постановою б/н державної виконавчої служби у м.Прилуки та Прилуцькому районі від 04 квітня 2003 року. 26 вересня 2011 року, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, накладено арешт на все майно [PERSON] за ухвалою Прилуцького міського суду б/н від 22 вересня 2000 року. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема припинення дії, яка порушує право. У відповідності до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, які регламентують, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 386, 391 ЦК України, глави 4 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст.ст. 16, 321, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved