Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначили, що вони є власниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований та не проживає відповідач [PERSON] В 2015 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано відповідно до рішення суду. Після розірвання шлюбу відповідач зібрав всі свої особисті речі та виїхав з вказаної квартири. Реєстрація відповідача тягне за собою додаткові витрати щодо утримання квартири, оскільки доводиться сплачувати комунальні платежі відповідно до кількості осіб, зареєстрованих у квартирі, а відповідач участі у сплаті комунальних послуг не несе. У звязку з викладеним просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.05.2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідача було направлено копію ухвали суду від 02.05.2018 року, але відзиву на позовну заяву до даного часу суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 05.04.2007 року, виданого Фондом комунального майна м. Херсона, що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15588824 від 15.08.2007 року. З поквартирної карточки Форми №17 вбачається, що крім позивачів за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO]. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 08.05.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.\~ Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивачі є власниками спірної квартири, а тому мають право на володіння, користування та розпорядження належним їм майном на власний розсуд.\~

Outcome: approved