Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що їм на праві приватної власності відповідно до договору дарування (пожертви) житлового будинку від 13.04.2010 року належить будинок № 32 по вулиці Репіна у смт. Північне міста Торецьк. За вказаною адресою також зареєстровані сини позивачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які у 2016 році виїхали до Польщі, при цьому не знявшись з реєстрації з зазначеного будинку. З того часу відповідачі не мешкають за адресою своєї реєстрації, особистих речей їх в квартирі не має, за житло не піклуються, комунальні платежі не сплачують, поточні ремонти не проводять. З наведених підстав позивачі ставлять питання про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивачі не зявилися, надавши суду письмову заяву, в якій просили суд розглянути справу за їх відсутності, наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не прибули, на електронну адресу суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи в їх сукупності, суд доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. З матеріалів справи вбачається, що будинок №32 по вулиці Репіна у смт. Північне міста Торецьк Донецької області відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26061806 від 07.05.2010 року на підставі договору дарування (пожертви) житлового будинку від 13.04.2010 року на праві приватної власності належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Відповідно довідки виконавчого органу Північної селищної ради від 29.07.2018 року в будинку №32 по вул. Репіна у смт. Північне міста Торецьк Донецької області зареєстровані, зокрема, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім того, судом встановлено, що з 2016 року відповідачі не мешкають у вказаному житловому приміщенні і не проявляють будь-якого бажання у ньому мешкати, власних речей не зберігають, обовязки з утримання житла не виконують, що підтверджується актом вуличного комітету. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд доходить висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст.\~383,\~405 ЦК України, ст. ст.\~64,\~150,\~156 ЖК Української РСР. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Отже, положення\~статей 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК УРСР\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачам належить на праві приватної власності будинок за адресою: Донецька область, м. Торецьк, смт. Північне, вулиця Репіна, буд. 32, знайшли підтвердження обставини відсутності відповідачів, які є синами позивачів, без поважних причин понад один рік у вказаному будинку, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Позивачі не ставлять питання про стягнення з відповідачів судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі ст.ст.156 ЖК України, ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved