Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в Бережанський районний суд Тернопільської області до відповідачки [PERSON] про стягнення на її користь 636 421,72 грн. боргу за договором позики, укладеним 29 лютого 2012 року та понесених судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 29 лютого 2012 року між нею та відповідачкою укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого вона позичила відповідачці 280 000,00 грн., що на момент укладення Договору складало еквівалент 35 000,00 доларів США, які та прийняла та зобов'язалася повернути в такій самій сумі в строк не пізніше 28 лютого 2013 року. Станом на 08 січня 2015 року відповідачка взятого на себе зобов»язання не виконала, боргу своєчасно не повернула. Умовами договору також визначено, що за порушення строків виконання зобов»язання позичальниця зобов»язана сплатити штраф в розмірі 100% від суми залишку позики, що становить 280 000,00 грн. Посилаючись на ст. 625 ЦК України також просить стягнути з відповідачки і її (позивачки) втрати від інфляції за прострочення виконання зобов'язання за період з 01 березня 2013 року по 08 січня 2015 року, розмір яких становить 60 795,42 грн.; а також й 3% річних від простроченої суми за аналогічний період, розмір яких становить 15 626,30 грн. Оскільки відповідачка в добровільному порядку відмовилася згадані кошти їй повернути, не зважаючи на отриману письмову претензію, вона (позивачка) й змушена звернутися до суду із вимогами про стягнення з відповідачки зазначених сум в судовому порядку. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, прибути на суд не може у зв'язку із сімейними обставинами, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Всі витрати по справі просить покласти на відповідачку. У разі неявки належно повідомленої відповідачки просить справу розглядати заочно. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяв про відкладення справи чи розгляд справи у її відсутності суду не подала. Ухвалою суду вирішено справу розглядати заочно. Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги заяву позивача, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення, виходячи з таких підстав. Положеннями ст.ст. 627,629 ЦК України, визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір також є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Виходячи з положень ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку ( штраф, пеню), відповідно до статей 549-552 ЦК України, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Як вбачається із ч.1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки є грошова сума, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Також ст. 6 ЦК України визначено свободу договору, яка може проявлятися у тому, що сторони у договорі можуть відступити від положень актів законодавства та врегулювати своїй відносини на власний розсуд. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 29 лютого 2012р. між позивачем [PERSON] (надалі - Позикодавець) та відповідачем [PERSON] (надалі - Позичальник) укладено договір позики (надалі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Бережанського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 122, згідно з умовами якого Позикодавець передав безпроцентно у власність Позичальникові грошові кошти у сумі 280 000,00 гривень, що на момент укладення Договору складало еквівалент 35000,00 доларів США, а Позичальник зобов'язався повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів на умовах, визначених цим Договором. У пункті 2 зазначеного Договору сторони підтвердили, що грошові кошти, які є предметом Договору, передані Позикодавцем та одержані Позичальником до його підписання, що свідчить про належне виконання умов Договору Позикодавцем. Як вбачається із п. З Договору Позичальник зобов'язався повернути Позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому Позикодавцем) не пізніше 28 лютого 2013р. Як зазначено стороною позивача, станом на 08 січня 2015р. відповідачем належним чином не виконано згадані умови Договору, не здійснено жодного платежу по поверненню Позикодавцю позики, внаслідок чого відповідачка заборгувала позивачці 280 000, 00 гривень, що на момент укладення Договору складало еквівалент 35000,00 доларів США. Стороною позивача надіслана на адресу відповідачки претензія про повернення заборгованості згідно згаданого договору позики від 29 лютого 2012р., однак вона залишена позичальницею без відповіді та задоволення. Згідно п. 5 згаданого Договору, оскільки відповідачкою порушено строки виконання зобов'язань, передбачені Договором, вона повинна нести за такі дії відповідальність у вигляді сплати штрафу у розмірі 100% від суми залишку позики, що становить 280 000,00 грн. Також, відповідачка повинна сплатити позикодавцю і понесені нею втрати від інфляції за прострочення виконання зобов'язання за період з 01 березня 2013 року по 08 січня 2015 року, розмір яких становить 60 795,42 грн.; а також сплатити й три відсотки річних від простроченої суми боргу за аналогічний період, розмір яких становить 15 626,30 грн. Зазначені факти та обставини підтверджені дослідженими в судовому засіданні договором позики від 29 лютого 2012 року, розрахунком інфляційних втрат, претензією про повернення заборгованості. Сторона відповідача не подала суду заперечення на позов, як і будь-яких інших заяв про невизнання чи оспорення викладених у позові обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги. А тому, як вважає суд, відповідачка [PERSON] як позичальниця несе відповідальність за повне виконання взятих на себе зобов'язань за згаданим договором позики і у позивача виникло законне право вимоги до відповідача про стягнення із неї заборгованості за договором позики, штрафу, інфляційних втрат за прострочення виконання зобов»язання та 3% річних від простроченої суми боргу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved