Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання часток у нерухомому майні. Посилаючись на те, що вони є дітьми померлих батьків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.02.2010 року позивачу [PERSON] та його батькам належить 27/100 частка будинковолодіння [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивачів, на день її смерті в даному будинку проживали та були зареєстровані позивач [PERSON] та його батько [PERSON] , які після смерті матері у відповідності до ст.1261 ЦК України успадкували її частку у спільній сумісній власності. [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . На день його смерті в даному будинку проживав та був зареєстрований позивач [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме 81/600 частини будинку [ADDRESS] . Тому частки будинку, які належали померлим на праві спільної сумісної власності на день їх смерті складали, [PERSON] 27/300, [PERSON] 81/600. Позивачі зазначають, що вони як спадкодавці за законом подали заяву до державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Літун М.В., про відкриття спадкової справи та вступ у спадщину. Однак нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку даного житлового будинку, яке належало померлим [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із тим, що вони при житті не визначили(не виділили) свою частку у спільній сумісній власності з іншими співвласниками. Таким чином позивачам необхідно в судовому порядку визначити частки померлих батьків оскільки за життя не була визначена їх частка в даному нерухомому майні. Виходячи з того, що позивачі не можуть прийняти спадщину після смерті своїх батьків - [PERSON] та [PERSON] , не можуть оформити право на спадщину на частку будинку за законом, та отримати свідоцтво про право на спадщину на частку будинку, оскільки частки співвласників вказаного будинку не виділенні, то просять суд припинити право спільно сумісної власності та визначити, що розмір частки співвласників у спільній сумісній власності на житловий будинку [ADDRESS] , яка складається із 27/100 за [PERSON] , яка померла [INFO] , за [PERSON] , який помер [INFO] . Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 23.12.2020 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 17.02.2021 року по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи по суті представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачів, на позові наполягає. До початку розгляду справи по суті представник відповідача подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову, оскільки зазначеним позовом інтереси міської ради не зачіпаються. Державний нотаріус Першої чернівецької державної нотаріальної контори Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у Чернівецькій області Літун Марія Василівна у судове засідання не з`явилась, причини неявки суд не повідомила, письмові пояснення не подала. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.02.2010 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , є співвласниками 27/100 частокжитлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] у віці 76-ти років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 13.06.2014 року. [PERSON] помер [INFO] у віці 87-ми років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 21.02.2020 року. Постановами державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Літун М.В. від 17.09.2020 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку [ADDRESS] , яке належало померлим [PERSON] та [PERSON] у зв`язку із тим, що останні при житті не визначили(не виділили) свою частку і спільній сумісній власності з іншими співвласниками, а вчинення такої нотаріальної дії без виділу часток суперечить чинному законодавству України. Згідно із ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Беручи до уваги зазначені вище обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, неможливість нотаріуса видати спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, слід визнати, що позивачі правомірно звернулися до суду з позовом про визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності, оскільки при цьому сторони укласти договір щодо визначення часток у добровільному порядку не можуть у зв`язку із смертю співвласників [PERSON] та [PERSON] , що відповідає правовим позиціям п.17 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Тобто, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. За змістом статей 355, 368-372 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Зазначений у позовній заяві алгоритм поділу часток між співвласниками у розмірі 27/300 за померлою [PERSON] та 81/600 померлим [PERSON] , не відповідає вимогам закону. Спадкоємці, які проживали разом із спадкодавцем, не позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Таким чином оскільки нерухоме майно належить сторонам та померлим [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, частки співвласників не виділені, але є рівними, а тому необхідно визначити частки у спільній власності по 27/300 частини кожному. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі наведеного та

Outcome: partial