Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до територіальної громади с. Кулівці Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на спадщину за заповітом. Посилаються на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок [PERSON] згідно заповіту, посвідченого секретарем Кулівецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області та зареєстрованого в реєстрі №54 від 06.12.2000 року заповів їм. Інших спадкоємців немає. Вказують на те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли, користуються всім спадковим майном, звернулись до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, оскільки ними не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, вони змушені в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, вказали, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Кулівці Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с.Кулівці Заставнівського району Чернівецької області, помер [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.10.2016 року (а.с.10). Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина на все належне йому майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS]. Вказане спадкове майно, згідно заповіту від 06.12.2000 року, посвідченого секретарем Кулівецької сільської ради Заставнівського орайону Чернівецької області та зареєстрованого в реєстрі №54, який на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, померлий [PERSON] заповів у рівних частинах позивачам [PERSON] та [PERSON] (а.с.23). Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Спадкоємців після смерті [PERSON], які б мали право на обов»язкову частку в спадкуванні немає. За правилами ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину вчасно прийняли, що вбачається із витягу про реєстрацію в Спадкому реєстрі № 47071142 від 14.03.2017 року та із змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №794/02-31 від 19.09.2017 року (а.с. 29,30). З метою оформлення спадщини позивачі у встановлений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини звернулись до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на згадане спадкове майно, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки позивачами не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON], що вбачається з вищевказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 30). Судом встановлено, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] належав [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується довідками виконкому Кулівецької сільської ради №34 (а.с. 11), №687 від 17.10.2017 року (а.с.17), №688 від 17.10.2017 року (а.с.18), обліковою карткою об'єкта по господарського обліку (а.с.19-20), довідкою-характеристикою Заставнівського РБТІ №83 від 13.03.2017 року (а.с.31), технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.12-16). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. Згідно довідки виконкому Кулівецької сільської ради №687 від 17.10.2017 року (а.с. 17), облікової картки об'єкта по господарського обліку (а.с.19-20), довідки-характеристикою Заставнівського РБТІ №83 від 13.03.2017 року (а.с.31) житловий будинок розташований в [ADDRESS] побудований за власні кошти у 1950-1952 роках, не був колгоспним двором, будівельний паспорт не виготовлявся, правовстановлюючі документи на нього не видавались. В п. 3.3.Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. На виконання вказаних норм закону, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформив належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачами, як спадкоємцями майна померлого [PERSON] за заповітом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 12-16). Згідно довідки - характеристики Заставнівського РБТІ №83 від 13.03.2017 року (а.с.31) його вартість становить 80173 (вісімдесят тисяч сто сімдесят три) гривні 00 копійок. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обв'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися унаслідок його смерті. Згідно з інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/04-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування « якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органи місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємець має право звернутися до суду із позовом про визнання права на завершення приватизації та одержання Державного акта на право на землю на ім'я спадкоємця. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачами своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1222, 1241, 1268, 1297 ЦК України, ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved