Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивачка 24.04.2014 року звернулася з позовом, в якому просила стягнути з відповідача франшизу за полісом страхування АТ «СГ «ТАС» №АЕ/0311272 від 13.11.2012 року з урахуванням в порядку ст.625 ЦК України індексу інфляції за весь час прострочення - 3,80 грн. та 3% річних від простроченої суми - 32,95 грн., а у загальному розмірі 1011,09 грн., а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 4750,00 грн. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача витрати, пов'язані з підготовкою позовної заяви та явкою до суду, включаючи інші витрати (оплата рекомендованого листа, пальне, мобільний зв'язок) у сумі 1000,00 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що 15.02.2013 року в результаті ДТП, яка відбулась з вини водія автомобіля марки «Шевроле Авео», д/н [NUMBER], - відповідача [PERSON], був пошкоджений належний їй на праві власності автомобіль марки «Шкода», д/н [NUMBER]. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована АТ «СГ «ТАС», яка компенсувала вартість відновлювального ремонту. Однак згідно з умовами полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0311272 від 13.11.2012 року невиплаченою залишилась франшиза у розмірі 950,00 грн., яку вона просила стягнути з відповідача. Крім того, позивачка вказувала на спричинення їй моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок пошкодження транспортного засобу та неможливістю ним користуватись тривалий термін, у зв'язку з чим змушена була нести додаткові витрати. Такі обставини негативно вплинули на її звичайний життєвий ритм, що позначилося на загальному психологічному стані та призвели до душевних страждань, оскільки вона має певні фізичні вади та пересувається за допомогою ортопедичної тростини, є інвалідом ІІ групи за станом здоров'я та автомобіль є для неї засобом пересування. Посилалась, що через пошкодження автомобіля вона змушена була діставатись на роботу громадським транспортом, що призвело до порушення звичного робочого ритму та погіршення стану здоров'я, якості роботи та матеріального стану. В добровільному порядку відповідач компенсувати різницю між страховою виплатою та сумою завданих збитків відмовився, тому позивачка, виходячи з вищезазначеного, просила врахувати завдану з вини відповідача матеріальну та моральну шкоду та задовольнити її вимоги. 09.07.2014 року позивачка надала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача на її користь франшизу за полісом АТ «СГ «ТАС» №АЕ/0311272 від 13.11.2012 року в розмірі 950 грн. з урахуванням інфляційних збитків за весь час прострочення - 114,80 грн., а також 3% річних від простроченої суми - 28,50 грн., разом - 1092,58 грн., та зазначила, що загальна сума позовних вимог становить 6842,58 грн. 30.07.2014 року позивачка повторно надала заяву про збільшення позовних вимог та просила стягнути з відповідача витрати за послуги розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» відповідно до рахунку №5280 у розмірі 336,00 грн. та банківські послуги у розмірі 8,00 грн., загальна сума позовних вимог складає - 7180,58 грн. В судове засідання позивачка надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Згідно з ч. 9 ст. 74 ЦПК України він був повідомлений про розгляд справи через оголошення про його виклик в судове засідання в газеті «Урядовий кур'єр» від 16.07.2014 року №126. За таких обставин відповідно до п.9 ст. 76 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає всебічному розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. На підставі ст.ст. 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Також нормою ст. 1188 ЦК України передбачено, що завдана шкода при взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується виною особою. Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав, яка відшкодовується особою, що її завдала, за наявності її вини. Судом встановлено, що 15.02.2013 року о 11-00 год. в м. Києві па перехресті прт. Повітрофлотський - вул. Лукашевича за участю автомобіля марки «SKODA FABIA», д.н.з. [NUMBER], належного позивачці [PERSON], під керуванням [PERSON], та автомобіля марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], внаслідок порушення останнім п. 10.1 ПДР України сталася дорожньо-транспортна пригода. В результаті ДТП автомобіль позивачки зазнав значних механічних пошкоджень. Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] за страховим полісом №АЕ/0311272 від 13.11.1.10.2012 року була застрахована АТ «СГ «ТАС», то відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», остання провела виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб в розмірі 39359,11 грн. Відповідно до ст.12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно зі ст.36.6 Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Оскільки полісом передбачена франшиза в сумі 950,00 грн., яка відповідно до ст.9 Закону є частиною збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування, вона підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми ст.ст. 57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Однак позивачкою не викладено обставин як правових підстав та не надано належних доказів з приводу нарахування індексу інфляції та 3% річних як наслідків прострочення відповідно до ст.625 ЦК України відповідачем виконання грошового зобов'язання, оскільки не наданий їх розрахунок із зазначенням періоду та ставок, які приймались позивачкою при визначенні їх розміру, а також не визначений момент виникнення грошового зобов'язання відповідача, виходячи із не встановлення строку його виплати і, звідси, ухилення боржника від його виконання та періоду прострочення. При цьому суд самостійно не може вийти за межі позовних вимог та їх обґрунтування і в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу позову, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в цій частині є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Разом з тим, позивачка вказувала на спричинення їй моральної шкоди за тих обставин, що внаслідок пошкодження транспортного засобу не могла користуватись ним тривалий термін, у зв'язку з чим змушена була нести додаткові витрати. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Щодо заявлених позивачкою вимог про стягнення моральної шкоди, то суд відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України, в яких закріплено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, вбачає підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки у зв'язку з ДТП вона пережила нервовий стрес, відчувала негативні емоції та зазнала моральних переживань через пошкодження її майна, затративши багато для ремонту автомобіля, який, з урахуванням стану здоров'я позивачки, є засобом її пересування. Однак суд, з врахуванням обставин справи, суті позовних вимог, негативних наслідків, що настали в результаті дій відповідача, вважає можливим зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачці, до 4000,00 грн. Крім того, згідно ч.1 ст.88 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вартість витрати, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 336,00 грн. Стосовно витрат на правову допомогу, то згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Так, позивачка, заявляючи вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, надала копію диплама магістра за спеціальністю правознавство виданого на її ім'я, однак доказів, які б свідчили про укладення позивачкою угоди на надання юридичних послуг та понесення нею витрат на правову допомогу в зв'язку з розглядом відповідної справи, як і доказів витрат, пов'язаних з підготовкою позовної заяви та явкою до суду, включаючи інші витрати (оплата рекомендованого листа, пальне, мобільний зв'язок) у сумі 1000,00 грн., не надала. Крім того, враховуючи, що захист прав та інтересів позивачка здійснювала особисто, тому правих підстав для присудження з відповідача витрат, понесенння яких позивачкою не прідтверджено, а також тих, які законом не предачені, немає. Між тим, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial