Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачки [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог - агентства нерухомості «Вінець ізобілія» ПП [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.02.2014 року за сприяння третьої особи без самостійних вимог - агентства нерухомості «Вінець ізобілія» ПП [PERSON] між позивачкою (покупцем) та відповідачкою (власником) було укладено договір про завдаток, відповідно до п.13 якого останній є попереднім договором. Відповідно до п.п. 1, 4 вищезазначеного договору позивачка та відповідачка зобов'язались в строк до 15.03.2014 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, покупець передав, а власник прийняв на відповідальне зберігання гарантійну суму авансу у розмірі 5 000 дол. США, що на момент підписання цього договору по існуючому курсу 8,8 грн. складала 44 000 грн. Окрім того, бажаючи якомога скоріше придбати будинок, 20.02.2014 року позивачкою було передано відповідачці додатково 500 дол. США. Однак, відповідачка ухиляється від взятих на себе зобов'язань щодо укладення договору - купівлі-продажу та відчуження вищезазначеної квартири на користь позивачки, що змусило позивачку звернутись до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідачки на її користь аванс у розмірі 5 500 дол. США, що станом на 13.08.2014 року згідно курсу НБУ становить 66 000 грн., матеріальні збитки у розмірі 1 000 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та судові витрати у розмірі 890 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином через оголошення в газеті «Вінниччина» від 17.10.2014 року №81 (22923). Представник третьої особи без самостійний вимог щодо предмету спору в особі ПП [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивачка та її представник не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 17.02.2014 року за сприяння третьої особи без самостійних вимог - агентства нерухомості «Вінець ізобілія» ПП [PERSON] між позивачкою (покупцем) та відповідачкою (власником) було укладено договір про завдаток, відповідно до п.13 якого останній є попереднім договором. Відповідно до п.п. 1, 4 вищезазначеного договору позивачка та відповідачка зобов'язались в строк до 15.03.2014 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, покупець передав, а власник прийняв на відповідальне зберігання гарантійну суму авансу у розмірі 5 000 дол. США, що на момент підписання цього договору по існуючому курсу 8,8 грн. складала 44 000 грн. Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до п.п.7.1. договору для реалізації своїх намірів щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу власник бере на себе зобов'язання: підготувати необхідні для відчуження документи; сприяти укладенню договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості; надати довідку з ЖЕК про склад осіб, зареєстрованих в об'єкті, що продається; не відчужувати об'єкт нерухомості іншим особам, не давати його в користування та не передавати в заставу, а також не здійснювати дії, які могли б пошкодити, зіпсувати чи зменшити цінність даного об'єкту; погасити заборгованість за всіма комунальними платежами; в разі необхідності отримати письмову згоду іншого подружжя та/або інших співвласників, дозвіл відповідного органу опіки та піклування. Натомість покупець зобов'язаний: сприяти укладенню договору купівлі-продажу; розрахуватись за послуги агенції нерухомості у сумі 30 360 грн., що еквівалентно 3 450 дол. США (п.п.7.2 договору). Як вбачається з пояснень позивачки та її представника в судовому засіданні, бажаючи якомога скоріше придбати будинок, на прохання відповідачки 20.02.2014 року позивачкою було передано відповідачці додатково 500 дол. США. Однак, незважаючи на узяті на себе зобов'язання, відповідачка порушила умови попереднього договору від 17.02.2014 року, оскільки при настанні терміну укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS], останній не був укладений з причин, залежних саме від власника, а повертати гарантійну суму авансу у розмірі 5 500 дол. США відповідачка відмовляється. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ч.3 ст.571 ЦК України у разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Згідно ч.1 ст.209, ч.1 ст.220 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Зі змісту ст.657 ЦК України вбачається, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Оскільки договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку сторонами не укладено, тому, отримані відповідачкою кошти не являються завдатком, а є авансом, який підлягає поверненню позивачці. За таких обставин, грошові кошти після пред'явлення вимоги позивачки про їх повернення набувають статусу безпідставно утримуваних, які з цих підстав підлягають поверненню. Однак, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення безпідставно утримуваних коштів у розмірі 5 500 дол. США підлягають до часткового задоволення в частині стягнення на користь позивачки лише 5 000 дол. США, факт передачі яких підтверджується п.4 договору про завдаток від 17.02.2014 року. Натомість вимога про стягнення з відповідачки на користь позивачки 500 дол. США, які остання передала відповідачці 20.02.2014 року в рахунок майбутньої плати за придбане нерухоме майно, не підлягає задоволенню, оскільки відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про таку передачу коштів. Станом на 13.08.2014 року по курсу НБУ 1 дол. США = 12,00 грн., тобто заборгованість відповідачки перед позивачкою складає: 5 000 дол. США х 12,00 грн. = 60 000 грн., а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивачки матеріальних збитків у розмірі 1 000 грн., які спричинені орендуванням гаража у [PERSON] для зберігання майна з 28.03.2014 року по 30.04.2014 року за договірною ціною у розмірі 1 000 грн. та моральної шкоди в сумі 10 000 грн., то суд вважає за можливе в задоволенні цієї частини позову відмовити з наступних міркувань. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В той же час, ч.1 п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (ч.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таким чином, позивачкою та її представником в судовому засіданні не надано суду жодного належного та допустимого доказу, які б свідчили про завдання відповідачкою позивачці моральної шкоди, яку остання оцінює в 10 000 грн. Окрім того, з наданої розписки [PERSON] не вбачається з якою метою та для яких цілей позивачка винаймала у останнього гараж за адресою: [ADDRESS] з 28.03.2014 року по 30.04.2014 року, окрім того з розписки не вбачається, що позивачкою були витрачені кошти саме у розмірі 1 000 грн. А тому, з огляду на вищенаведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в цій частині в задоволенні позову. Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивачки вартості понесених судових витрат, то суд приходить до висновку про часткове задоволення даних вимог з наступних міркувань. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України). А тому, судовий збір, понесений позивачкою у розмірі 770 грн., що підтверджується квитанцією №27358175 від 01.08.2014 року, та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачки, у розмірі 120 грн., що підтверджується квитанцією №51 від 15.10.2014 року, підлягають частковому стягненню з відповідачки в сумі 600 грн. та 93,60 грн. відповідно у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial