Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка зазначила, що між сторонами 25.09.2004 року було укладено шлюб, який 08.11.2010 року було розірвано рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя. У позовній заяві вказала, що за період подружнього життя сторонами по справі було придбано автомобіль марки ВАЗ 21099 у 2005 році за гроші, що були надані батьками позивачки за чотири тисячі вісімсот доларів та земельну ділянку для забудови у [ADDRESS]. Додатково пояснила, що Відповідачем уже після розірвання шлюбу, було оформлено на своє ім'я відповідну земельну ділянку. Просила суд, задовольнити позовні вимогу, а саме визнати ? частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та ? частини автомобілю ВАЗ 21099, державний номер - [NUMBER] за нею. Згодом, уточнивши свою позовну заяву, вказала, що за час спільного подружнього життя із колишнім чоловіком, ними було нажито побутове майно, приблизною вартістю 26 750 гривень (двадцять шість тисяч сімсот п'ятдесят гривень) та зроблено ремонт у будинку, на суму приблизно 3500 гривень (три тисячі п'ятсот гривень). Позивачка пояснила, що оскільки, побутове майно перелічене в уточненій позовній заяві постійний час знаходиться у будинку відповідача та всі вказані речі є неподільними, вона залишає відповідачу вказані речі своєї частки побутового майна та згодна на отримання грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно та автомобіль ВАЗ 21099, державний номер [NUMBER]. Додатково, зазначила, що право власності на ? частки земельної ділянки, що була придбана у шлюбі із Відповідачем, [PERSON], бажає оформити на спільну дитину - [PERSON], у встановленому законом порядку. У судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] повністю підтримала уточнений позов, просила суд його задовольнити у повному об'ємі з підстав, викладених у позовній заяві. В судовому засіданні адвокат [PERSON], діючій від імені відповідача заперечував проти уточненої позовної заяви, надав свої письмові заперечення в яких зазначив, що ознайомившись з уточненими позовними вимогами [PERSON], зауважив, що незгоден частково із вимогами. Зазначив стосовно поділу земельної ділянки та визнання ? частини права власності за Позивачем, таке: що відповідна земельна ділянка, яка розташована за адресою : [ADDRESS] належить відповідачу на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯК № 821399 від 27.10.2011 року. Відповідно, вказує, що оскільки право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за ним 27.10.2011 року про, що здійснено запис в Книзі реєстрації державних актів на право власності та право постійного користування землею, то відповідно право власності набуте після розірвання шлюбу, яке відбулось 08.11.2010 року. Зазначив, що відповідна земельна ділянка була надана особисто відповідачу на безоплатній основі в порядку приватизації і не є об'єктом права спільної сумісної власності. Стосовно визнання права власності на ? частину автомобіля ВАЗ 21009, державний номер - [NUMBER] зауважив, що вказівки позивачки на те, що автомобіль був придбаний за кошти її батьків, не відповідає дійсності, наголошує на тому, що придбавався автомобіль за спільні кошти подружжя. Зазначив, що власником автомобіля від 02.10.2013 року є [PERSON] і вважає, що позивачка мала право на ? частину автомобіля придбаного під час шлюбу або його вартість повинна враховуватись при поділі спільного майна, проте у зв'язку із тим, що на даний час право власності належить іншій особі - вимога позивачки про визнання права власності на ? частину автомобілю не може бути задоволена. Стосовно побутового майна Відповідач за первісним позовом зазначив, що згідно із переліку майна, що надала позивачка, в нього склалося враження, що частина переліку вигадана, для того, щоб збільшити позовні вимоги, надав перелік майна, який вважає, що знаходиться у Позивачки. Стосовно ремонту, що був зроблений у будівлі, відповідач зауважує, що обставини не є обґрунтованими, належними та допустимими. Додатково, від відповідача по справі 04 вересня 2013 року надійшла зустрічна позовна заява, в якій просить суд визнати за ним, право власності на ? частини: побутових предметів, та стягнути з [PERSON] (позивача за первісним позовом) на його користь 7390 гривень в якості грошової компенсації за вказану частину майна. В судових засідання за клопотанням представника позивача та представника відповідача допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які надали свої пояснення стосовно суті справи. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача та представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх у сукупності, з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено та підтверджено сторонами, що [PERSON] та [PERSON] з 25.09.2004 року по 08.11.2010 року перебували у шлюбних відносинах. Факт реєстрації шлюбних відносин підтверджується штампом у паспорті відповідача а саме відділом реєстрації актів цивільного стану Хортицького РУЮ м. Запоріжжя за № 465 та відповідно розірвано шлюб на підставі рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.11.2010 року за № 2-7149. Від спільного життя сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 14.03.2005 року. Згідно довідки 10/к-3747вх. від 25.07.2013 року станом на 23.07.2013 року власником транспортного засобу ВАЗ 21099, який зареєстрований за державним знаком [NUMBER] є [PERSON], [INFO]. Додатково, згідно довідки заключення ринкової вартості № 026/13 земельної ділянки, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] вона коштує 97400 гривень. Право власності [PERSON] на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] підтверджується наданою суду копією Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯК № 821399 від 27.10.2011 року. Більше того, відповідно до довідки № 01-13/40 від 16.01.2014 року Розумівської сільської ради встановлено, що на підставі рішення № 13 позачергової тридцять шостої сесії п'ятого скликання Розумівської селищної ради від 18.05.2010 року земельна ділянка площею 0,1247 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, була передана у власність [PERSON], коли особи саме перебували фактично у шлюбі. Передача земельної ділянки саме у період шлюбу у травні 2010 року у судовому засіданні було підтверджено показаннями свідка [PERSON]. Свідок пояснив, що знає обставини з приводу передачі земельної ділянки, що вона була оформлена на чоловіка, але отримана була у шлюбі, згодом, стало зрозуміло, що відповідач по справі оформлив відповідну землю тільки на себе, не урахувавши інтереси ні рідної дитини, ні на той час дружини. Крім того, підтвердили даний факт і мати позивачки [PERSON]. Відповідно про обставини, що стосуються купівлі автомобілю ВАЗ 21099, повідомила, що зареєстрований за державним знаком [NUMBER] за [PERSON], що був придбаний саме в період шлюбу, кошти надавали саме сім'я позивачки на придбання даного авто. Посилання відповідача за первісним позовом не те, що автомобіль ВАЗ 21099, який зареєстрований за державним знаком [NUMBER] належить на праві власності [PERSON], не підтверджено жодними письмовими доказами, а також згідно інформації, що вказана відповідачем за первісним позовом, що автомобіль згідно технічного паспорту [NUMBER] від 02.10.2013 переоформлений на іншу людину, то суд не може взяти до увагу даний факт, у зв'язку із тим, що позовна заява про поділ спільного майна подружжя надійшла до суду 07.08.2013 року. Відповідно, автомобіль ВАЗ 21099, який зареєстрований за державним знаком [NUMBER] був переоформлений на іншу особу вже після відкриття провадження по справі згідно ухвали від 08 серпня 2013 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що вона є сусідкою через будинок відповідача по справі і у родиних відносинах із сторонами по справі не перебуває. Свідок повідомила, що сторони по справі в період шлюбу по справі проживали разом за адресою: [ADDRESS]. Відповідний будинок належить на праві власності матері відповідача. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є гарною подругою матері відповідача, вони тісно спілкуються із матір'ю. Свідок підтвердила, що сторони по справі в період шлюбу по справі проживали разом за адресою: [ADDRESS]. Відповідний будинок належить на праві власності матері відповідача та надала свідчення, що допомагала при ремонтних роботах, пояснила суду, що ремонтні роботи проводились за кошті матері відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 с. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 5 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз'яснюється у п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, тощо. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Таким чином, як вбачається з вищевикладеного, спірна земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] набута внаслідок безоплатної передачі одному з подружжя 18.05.20010 із земель державної власності є об'єктом права сумісної власності [PERSON] та [PERSON] і дійсно була придбана під час перебування у шлюбі сторін по справі. Щодо автомобіля ВАЗ 21099, який зареєстрований за державним знаком [NUMBER] та був придбаний в період шлюбу між позивачем і відповідачем по справі за 2 400 доларів США, на сьогоднішній день, згідно із офіційного курсу гривні, щодо іноземних валют вартість автомобілю становить 28 128, 00 гривень. Додатково, згідно із наданих даних про майно, що залишилось у відповідача по справі: водонагрівач «Raund VMR 50», котел, шафа-купе, телевізор «SAMSUNG», телевізор, пилосос, зварочний апарат, електроінструменти, металопластикові вікна, двері, теплиці, гараж,плитка вулична (червона), суд вважає за можливе стягнути у рахунок позивачки 14 625 гр. у якості грошової компенсації за частину майна, що залишилась за відповідачем. На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки задоволення її позовних вимог не порушує невизнанні або оспорюванні права, свободи чи інтереси будь-яких осіб та вважає у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: partial