Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з цим позовом і представник позивачів, обгрунтовуючи позовні вимоги пояснив, що згідно державного акту на право постійного користування землею, серії ДП від 24 червня 1996 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 441, рішенням [PERSON] районної ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області від 14 червня 1996 року за № 6-ХП/ХХП [PERSON] надано у постійне користування земельну ділянку, площею 100 га, з яких 50 га ріллі; 46,7 га кормових угідь; 3,3 га під лісами та іншими угіддями. Вказана земельна ділянка розташована на території Гуляйпільської сільської ради, та була надана для створення та ведення селянського (фермерського) господарства. 27 червня 1996 року було зареєстровано фермерське господарство «Букурія», засновником та головою якого став [PERSON] У 2005 році із земель раніше наданих господарству у користування членами господарства отримано / розпайовані / безоплатно у власність наступні земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю): [PERSON] 5,4515 га розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації № 185-р-05 від 18 березня 2005 року та згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ЯБ № 875752 від 01 березня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010612200294; [PERSON] 8,7228 га розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації № 185-р-05 від 18 березня 2005 року та згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ДП № 095748 від 01 березня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010612200293; [PERSON] 8,7228 га, розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації № 185-р-05 від 18 березня 2005 року та згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ЯБ № 875751 від 20 лютого 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010612200268; [PERSON] 8,7954 га розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації № 185-р-05 від 18 березня 2005 року та згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ДП № 095750 від 22 лютого 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010612200275; [PERSON] 9,5705 га розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації № 185-р-05 від 18 березня 2005 року та згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ДП № 095749 від 22 лютого 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010612200276; [PERSON] 8,7369 га розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації № 185-р-05 від 18 березня 2005 року та згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ДП № 095747 від 24 березня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010612200515, які розташовані на території Гуляйпільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, та призначення для ведення фермерського господарства. 12 грудня 2005 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 042023, виданим 13 грудня 2005 року виконавчим комітетом Щорської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, площею 46,7 га що залишилась після розпаювання, яка розташована на території Гуляйпільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області призначення якої ведення селянського (фермерського) господарства, згідно Державного акту серії ДП від 24 червня 1996 року. При зверненні до нотаріальної контори за отриманням спадщини позивачам було відмовлено у звязку з тим, що ними не надано до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Тому позивачі звернулись до суду з проханням визнання за ними в порядку спадкування за законом після померлого 12 грудня 2005 року [PERSON] права на довічне успадковане володіння кожним ? частиною земельної ділянки, площею 46,7 га, яка розташована на території Гуляйпільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області призначення якої ведення селянського (фермерського) господарства, що належала померлому на підставі Державного акту серії ДП від 24 червня 1996 року Представник відповідача [PERSON] районної ради в судове засідання не зявився, про день слухання справи сповіщений, повідомив суду просьбу справу розглянути без його присутності. Представник третьої особи в судове засідання зявився, про день слухання справи сповіщений. Оцінивши докази по справі суд вважає встановленим, що [PERSON] згідно державного акту на право постійного користування землею серії ДП від 24 червня 1996 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 441, рішенням [PERSON] районної ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області від 14 червня 1996 року за № 6-ХП/ХХП було надано у постійне користування земельну ділянку площею 100 га. Вказана земельна ділянка розташована на території Гуляйпільської сільської ради, та була надана для створення та ведення селянського (фермерського) господарства. 27 червня 1996 року було зареєстровано фермерське господарство «Букурія», відповідно до статуту якого, власником його є [PERSON]. З вказаної земельної ділянки членам фермерського господарства [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були виділені земельні паї і в користуванні [PERSON] залишилась земельна ділянка, площею 46,7 га. За життя [PERSON] заповіту стосовно земельної ділянки не склав. 12 грудня 2005 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 042023, виданим 13 грудня 2005 року виконавчим комітетом Щорської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області. При зверненні до нотаріальної контори за отриманням спадщини [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у звязку з тим, що ними не надано до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них, чого спадкодавець не зробив. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно із частиною першою\~статті\~126 ЗК України\~право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Такий договір спадкодавець з власником земельної ділянки не укладав. Відповідно до частини другої статті 407\~ЦК України\~(у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої\~статті 102-1 ЗК України\~право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Згідно статті 1218\~ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло у [PERSON] на підставі державного акта серії ДП від 24 червня 1996 року на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, тобто із смертю [PERSON] 12 грудня 2005 року. Наведені обставини обумовлюють висновок суду про неможливість задоволення позовних вимог, а відмова в задоволенні позову покладає на позивачів обов'язок по сплаті судових витрат, як те передбачено ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed