Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивачка[PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що 28.10.2011 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №2000. Позивачка вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Більше року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду їхньої сімї слугувала зрада з боку відповідача. Крім того, під час спільного проживання між ними виникали непорозуміння, відсутність взаємоповаги, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. З ініціативи відповідача виникали конфліктні ситуації, що негативно відображалося на їхньому сину. Вони перестали розуміти один одного, не могли дійти згоди щодо вирішення звичайних побутових питань та виховання їхньої дитини. Стверджує, що на даний час шлюб між сторонами носить формальний характер, на примирення вона не згідна, подальше спільне проживання та збереження шлюбу є таким, що суперечитиме її інтересам та інтересам їх сина. Спір про поділ майна, що є їхньою спільною сумісною власністю відсутній. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею, всі обовязки щодо його виховання та утримання несе вона самостійно. Позивачка вказує, що відповідач працює та отримує регулярний, стабільний дохід, тому має можливість допомагати сину, однак він самоусунувся від виховання та утримання дитини. Наскільки їй відомо щомісячний дохід відповідача становить близько 8000 грн. в місяць, довідку про його заробітну плату вона надати не може. Вона працює на 0,5 ставки інспектором з кадрів в КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини». Її заробітна плата в місяць складає від 1400 грн. до 1600 грн., інших доходів у неї немає. Допомогу від держави не отримує. Їх син відвідує дошкільний навчальний заклад №43. Зазначає, що дитина, крім відповідного харчування необхідного для достатнього розвитку малечі, одягу, іграшок, дитячих книг, ще потребує постійного медичного догляду та лікування. Їх син від народження хворіє на хронічний пієлонефрит це прогресуюче запалення тканини та канальців нирок. Часто відбувається загострення, подекуди двічі на рік вона з дитиною перебуває в лікарні. Лікування сина потребує чималих коштів. Батько дитини допомагати відмовляється. Крім хронічного захворювання, син перебуває ще на обліку у кардіолога. Самостійно вона всі витрати на утримання дитини понести не може, в зв'язку з чим змушена звернутись за захистом інтересів дитини до суду. Стверджує, що матеріальне становище та здоров'я відповідача надає можливість утримувати сина, який, крім іншого, ще і хворіє та потребує постійного лікування. На основі викладеного просить розірвати шлюб між сторонами, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов. Вказала суду, що пять місяців відповідач не давав кошти на утримання дитини, однак інколи купував речі дитині та іграшки. Також з червня 2017 року почав допомагати матеріально. Син перебуває на обліку у кардіолога та нефролога. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Вказав суду, що згідний на розірвання шлюбу, оскільки з осені 2014 року вони з позивачкою не проживають разом. Готовий сплачувати позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 гривень щомісячно. Крім цього, він купує дитині речі та іграшки в сумі приблизно 500 грн. Ствердив, що на даний час він офіційно працює. Також вказав суду, що інших дітей у нього на утриманні немає, його батьки не є пенсіонерами, мати працює за кордоном. Не заперечував щодо стягнення з нього 25% його офіційного заробітку. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.10.2011 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №2000, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ №074375 (а.с.8). Від спільного шлюбу у сторін народилась дитина: син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-МИ №182473 (а.с.9). Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що через різні погляди на життя та погані взаємовідносини сторони втратили один до одного почуття взаємної любові, довіри, взаєморозуміння та поваги. Сторони припинили подружні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та більше року проживають окремо. Шлюб між сторонами існує формально. Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні самі сторони. На примирення сторони не погоджуються. Спір про поділ спільного майна у сторін відсутній. Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя та малолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами слід розірвати, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач [PERSON], як батько малолітнього [PERSON],\~ зобовязаний утримувати малолітню дитину до досягнення нею повноліття. Малолітній син сторін - [PERSON] проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сімї № 1918 від 17.07.2017 року, виданою Чагорською сільською радою Глибоцького району Чернівецької області (а.с.10). Зазначеної обставини не заперечував сам відповідач. При цьому, судом встановлено, що син сторін від народження хворіє на хронічний пієлонефрит прогресуюче запалення тканини та канальців нирок, також перебуває на обліку у кардіолога, що підтверджується витягами з історії хвороби дитини (а.с.11-20). Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 ч. 2 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, тощо. Відповідно до ст. 184 ч.1 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, суд враховує також і ту обставину, що згідно тверджень відповідача у нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних членів сімї немає. Разом з тим, частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього, суд враховує той факт, що відповідач на даний час офіційно працює оператором швацького устаткування в Товаристві з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма «Балакком», отримує щомісяця заробітну плату від 4063,64 грн. до 7488,43 грн. За наведених обставин, а також враховуючи позицію самого відповідача, суд вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно. Ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ На\~ підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач\~ [PERSON], як батько малолітнього [PERSON], зобовязаний сплачувати на користь [PERSON], на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 2000\~ гривень щомісячно, починаючи з 07.08.2017 року до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши частково позовні вимоги. Оскільки позовні вимоги про розірвання шлюбу задоволені, то суд вважає, що згідно вимог ст.88 ч.1 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. згідно квитанції № 5 від 07.08.2017 року (а.с.2). Крім цього, враховуючи той факт, що позивач при зверненні з позовом до суду була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial