Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулась в суд з позовною заявою та просить ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дітей: доньки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що [PERSON], [INFO] - її колишній чоловік, шлюб з яким розірвано 10 червня 2013 року. Від спільного проживання у них народилось двоє дітей: донька - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO]. Діти постійно проживають з нею та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач не цікавиться фізичним, інтелектуальним, моральним, культурним, духовним і соціальним розвитком дітей, коштів на утримання дитини не надає, хоча в силу закону зобов'язаний це робити. Відтак, останній ухиляється від виконання батьківських обов'язків, визначених чинним законодавством. А тому, враховуючи наведене звернулась до суду із даним позовом. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, покликаючись на викладені в позові мотиви. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання на розгляд справи не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Проте, суд враховує, що в попередніх судових засіданнях відповідач позов заперечив, з підстав неможливості бачитись із дітьми. Тому суд вирішив розгляд справи проводити за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів, оскільки неявка останнього не перешкоджала судовому розгляду. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Представник третьої особи - Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області в особі Органу опіки і піклування Жидачівської районної державної адміністрації Львівської області, Турчак О.Є. подала заяву про розгляд справи за його відсутності, до якої долучила висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши кожний доказ окремо та в цілому, з'ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Так, дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб між якими розірвано, що підтверджується рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 10 червня 2013 року по справі №443/215/13-ц, копія якого долучена до матеріалів справи /а.с. 9/. Судом встановлено та підтверджуються долученою до матеріалів справи копією свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER], що за час спільного проживання у сторін народилось двоє дітей: донька - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що після розірвання між сторонами шлюбу, діти залишились проживати разом з мамою /а.с. 7-9/. Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 18 Конвенції визначає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно із рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2008 року по справі №2-1206/08 р. вирішено стягувати із [PERSON] аліменти в користь [PERSON], на утримання дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 жовтня 2008 року до досягнення дітьми повноліття /а.с. 11/. Разом з тим, з долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості по аліментах (виконавчому листу №2-1206/08), вбачається, що у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів в сумі 45865,41 грн. /а.с. 44-45/. На підставі наведеного СВ Жидачіського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області розпочато кримінальне провадження №12014140200001125 від 26.11.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КК України, яке 27 січня 2015 закрито на підставі ч1 ст.284 КПК України. Також, в судовому засіданні встановлено та підтверджується інформаційною довідкою №81 та №105, виданою Жидачівським навчально-виховним комплексом «ЗНЗ-ДНЗ», що батько дітей: донька - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO], за період її навчання, жодного разу не цікавився її навчанням та досягненнями, не провідував її у школі та не відвідував батьківські збори. Відтак, дослідженими в судовому засіданні обставинами встановлено, що неповнолітні: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають з матір'ю та перебувають на її повному матеріальному утриманні. Відповідач не цікавиться фізичним, інтелектуальним, моральним, культурним, духовним і соціальним розвитком дочки, коштів на утримання дитини не надає, хоча в силу закону зобов'язаний це робити. Відповідачем на спростування вищевказаного не надано жодного належного та допустимого доказу. Разом з тим, згідно висновку органу опіки та піклування Жидачівської районної державної адміністрації №02-17/494 від 19 лютого 2016 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню. Таким чином, оцінюючи наведені докази в їх сукупності, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають, суд вважає доведеним той факт, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей: доньки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], тому позов про позбавлення його батьківських прав є підставний і підлягає до задоволення. Згідно з ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Однак, враховуючи, що за рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2008 року по справі №2-1206/08 р. вирішено стягувати із [PERSON] аліменти в користь [PERSON], на утримання дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], виконавчий лист за даним рішенням перебуває на виконанні в ВДВС Жидачівського районного управління юстиції, позивачка не просить вирішити питання щодо зміни розміру присуджених аліментів, суд не вбачає підстав повторно вирішувати питання стягнення аліментів на дитину в порядку ст. 166 СК України. Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Так, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] слід стягнути сплачений останньою судовий збір в сумі 551,20 гривень. Керуючи ст.ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 282 ЦПК України

Outcome: approved