Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні та середньої заробітної плати за несвоєчасну виплату заробітної плати при звільненні з підприємства Приватного акціонерного товариства «Центральна збагачувальна фабрика «Росія». Позовна заява мотивована тим, що позивачка з 25.10.2007 року по 29.05.2020 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах та працювала на ПрАТ «Росія». 29.05.2020 року її було звільнено на підставі\~ ст. 38 КЗпП України\~за власним бажанням. Відповідач заборгував їй заробітну плату, яку не виплатив до теперішнього часу. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство. Просить стягнути з відповідача на її користь з урахуванням уточнених позовних вимог заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2019 року по травень 2020 року у розмірі 56\~735 грн. 34 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та витрати на правову допомогу. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11.11.2020 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, та витребувано від ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» довідку про заборгованість по виплаті заробітної плати за весь період затримки на момент звільнення [PERSON] , довідку про середньоденну та середньомісячну заробітну плату [PERSON] . Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відзив суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Статтею\~43\~Конституції України передбачено\~право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до частини 1\~ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 3, 4\~ст. 12 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»,\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону,\~суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Судом встановлено, що згідно запису № 15 трудової книжки серії [NUMBER] від 08.04.1986 року, [PERSON] 29.05.2020 року звільнено із займаної посади з ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Росія» на підставі ст. 38 КЗпП України\~за власним бажанням, на підставі наказу № 53к від 29.05.2020 року. У\~статті 55 Конституції України\~вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~статті 2 КЗпП\~працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до частини 1\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. У\~статті 116 КЗпП України\~\~зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Суду не надано доказів того, що позивачка в останній день звільнення, а саме 29.05.2020 року не працювала, тому відповідно до\~статті 116 КЗпП України, підприємство повинно було провести в цей день остаточний розрахунок. Суд зазначає, що дана стаття не вказує на обов`язок працівника у день звільнення звертатися до каси підприємства з вимогою про проведення розрахунку, а навпаки, ця стаття, прокладає на роботодавця обов`язок провести відповідний розрахунок. Ухвалою суду від 11.11.2020 року витребувано у відповідача довідку про заборгованість по заробітній платі [PERSON] та довідку про розмір її середньоденної заробітної плати. Вимоги даної ухвали відповідачем не виконані, витребувані документи суду не надано. При вирішення питання про наявність заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем, суд враховує надані позивачем докази, а саме, виписки про нарахування заробітної плати позивачу, надані АТ «Альфа - Банк», та індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5. Згідно виписки АТ «Альфа - Банк» до угоди № 2381329, за період з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року, [PERSON] перераховано заробітну плату: за жовтень 2019 року - 2080 грн. 32 коп.; за листопад 2019 року - 710 грн. 00 коп. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, нарахування по заробітній платі відповідача складає: жовтень 2019 року 5433 грн. 85 коп.; листопад 2019 року 4963 грн. 38 коп.; грудень 2019 року 4980 грн. 26 коп.; січень 2020 року 5467 грн. 40 коп.; лютий 2020 року 5533 грн. 86 коп.; березень 2020 року 5183 грн. 08 коп.; квітень 2020 року 5583 грн. 96 коп. Вирішуючи питання щодо суми заробітної плати, яка підлягає стягнення з відповідача на користь позивачки, суд враховує виписку АТ «Альфа - Банк» та індивідуальні відомості про застраховану особу форми ОК-5, відповідно до яких заборгованість по заробітній платі за жовтень листопад 2019 року складає 7606 грн. 91 коп. Крім того, як вбачається з індивідуальних відомостей про застраховану особу форма ОК-5, з грудня 2019 року по квітень 2020 року [PERSON] була нарахована заробітна плата у загальній сумі 26 748 грн. 56 коп. з якої утримань єдиного соціального внеску та обов`язкових зборів не було. Таким чином, враховуючи надані позивачкою докази, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає частковому задоволенню, заборгованість в розмірі 34\~355 грн. 47 коп. підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку, яка визначена вже з утриманням єдиного соціального внеску та обов`язкових зборів. Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд виходить з наступного. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивачки та видавши їй трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Відповідно до ст.\~241-1\~КЗпП строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Відповідно до розділу ІІ Порядкуобчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 , У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Для визначення середнього заробітку, суд бере до уваги заробітну плату [PERSON] за останні два повні місяці роботи на ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Росія», визначену вже з утриманням єдиного соціального внеску та обов`язкових зборів. З урахування вищевикладеного слід зазначити, що останніми місяцями роботи позивача на ПрАТ «Центральна збагачувальна фабрика «Росія», згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5: за березень 2020 року (кількість відпрацьованих днів складає 31 день) нарахована заробітна плата складає 5183 грн. 08 коп.; за квітень 2020 року (кількість відпрацьованих днів складає 30 днів) нарахована заробітна плата складає 5583 грн. 96 коп. Таким чином, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає: (5183 грн. 08 коп. + 5583 грн. 96 коп.):2 / (31 днів + 30 днів) : 2= 176 грн. 50 коп. З урахування листів № 78/0/206-18 від 08.08.2018 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році»;№ 1133/0/206-19 від 29.07.2019 року\~Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2020 році» кількість робочих днів позивача в 2019-2020 році, з урахуванням святкових та вихідних днів, із розрахунку з 30.05.2020 року (з наступного дня після звільнення) по 12.02.2021 року (день ухвалення рішення) складає 178 дні, тому сума середнього заробітку за затримку розрахунку складає 31 417 грн. 00 коп. з розрахунку 176 грн. 50 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 178 (кількість робочих днів з дня звільнення по день ухвалення судового рішення). Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Таким чином, виходячи з наданих суду письмових доказів, з відповідача на користь позивачки слід стягнути заборгованості по заробітній плати у сумі 34 355 грн. 47 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 31 417 грн. 00 коп. Суд наголошує, що вищевказані суми були визначені судом з розрахункових листів із розмірів заробітної плати, з якої вже утримано єдиний соціальний внесок та обов`язкові збори. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу при оформлені позову до суду, суд встановив наступне. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (правова позиція Верховного Суду, викладена у справі № 826/1216/16). Позивачем при подачі позову зазначено, що нею понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1100 грн. 00 коп., при цьому на підтвердження надано лише довідку від 09.11.2020 року та угоду від 15.10.2020 р., однак акту виконаних робіт та платіжних документів про оплату позивачкою послуг адвоката суду надано не було. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, від сплати судового збору звільняються. Відповідно до\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач [PERSON] у відповідності до положень п.1 ч.1ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України\~з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави за цією вимогою в розмірі 840 грн. 80 коп. Враховуючи те, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, та оскільки позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., згідно до ставки судового збору передбаченої\~Законом України «Про судовий збір»\~в редакції на час звернення позивачки до суду (09.11.2020 р.), тому відповідно до вимог\~статті 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial