Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з даним позовом,в якому просять визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житлом за адресою [ADDRESS]. Вказали, що їм, позивачам, на праві приватної власності належить в рівних частках по 1/2 житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Позивачка, [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] з 15 вересня 1979 року. Весною 1998 року відповідач залишив сім`ю та перейшов проживати до іншої жінки. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 04 квітня 2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З 1998 року відповідач в спірному будинку не проживає, а тому втратив право на користування житловим приміщенням в [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачів підтримала вимоги позовної заяви в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, вказав,що дійсно він з часу розлучення з позивачкою в спірному будинку не проживав, відповідно жодних комунальних послуг не оплачував, поточних ремонтів не проводив, однак вказав, що після розлучення своїм дітям та позивачці передав по 3000 євро від продажу свого будинку. На даний час має скрутне становище, оскільки шахрайськими діями в нього було вилучено велику суму коштів, тому залишився на даний час по суті буз місця проживання , де міг би зареєструватись. В подальшому відповідач в судове засідання не з`явився. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачок підтвердили,що відповідач з 1998 року в спірному будинку не проживає, не з`являється, жодної допомоги на поточні ремонти позивачкам не надавав, за комунальні послуги не сплачував. Розглянувши матеріали по справі, заслухавши пояснення представника позивачок та відповідача, свідків, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS], і їм належить по 1/2 частці даного будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно виданого виконкомом Нижньовербізької сільської ради Коломийського району 16 липня 2008 року (а.с.6) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] з 15 вересня 1979 року. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 04 квітня 2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З 1998 року відповідач в спірному будинку не проживає,що він підтвердив в судовому засіданні. Та обставина, що відповідач дійсно не проживає у спірному будинку підтверджується актом обстеження господарства від 28 серпня 2014 року, складеного комісією у складі сільського голови,депутатів Нижньовербізьської сільської ради та сусідів про те, що відповідач [PERSON] по місцю реєстрації не проживає з 1998 року (а.с.11) У відповідності до ст.317 ЦК України власнику належать права володіння,користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач з 1998 року не приймав участі у витратах по утриманню будинку, не сплачував комунальні та інші платежі, не допомагав в поточних ремонтах, про що підтвердив в судовому засіданні. Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим у відповідності до норм ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як встановлено в судовому засіданні з 1998 року відповідач не проживає в спірному будинку. Відповідач не бере будь-якої участі в утриманні житла, не сплачує за комунальні послуги та втратив будь-який інтерес до даного житла. Не проживаючи в даному будинку, але будучи зареєстрованим в ньому, відповідач не надає допомоги на оплату комунальних послуг, у будинку відсутні будь-які його речі. Крім того, оскільки позивачі не домовлялися з відповідачем про його відсутність в їхньому житлі понад шість місяців, він втратив право на користування житлом. У відповідності до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Пілся того, як відповідач перестав проживати з позивачкою [PERSON],вести з нею спільне господарство та бюджет, відповідач не пов'язаний спільним побутом з своєю колишньою дружиною,не має з нею спільного побуту,взаємних прав та обов'язків. Позивачі є співвласниками будинку, відповідно мають право на його розпорядження за власним розсудом. За таких обставин суд приходить до висновку,що позовні вимоги є підставні і підлягають до задоволення. Наведене підтверджується наступними документами - копією рішення суду, копією свідоцтва про право власності, довідками сільської ради, витягом з реєстрації прав власності, актом обстеження господарства, копією паспорта та ідентифікаційного коду та іншими перевіреними в судовому засіданні доказами. На підставі ст.ст.71,72,163 Житлового Кодексу України, ст.ст.316,317,319,321,405 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved