Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, в якому просять суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування квартирою 59 по вул. Небесної сотні, 7/20 в м. Житомирі. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що з 18.11.1974 року позивач [PERSON] разом зі своїми синами [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають [INFO]. Дана квартира належить до комунальної власності. Старший син [PERSON] більше 10 років тому припинив мешкати у квартирі [ADDRESS], комунальні послуги не сплачує, місце проживання відповідача невідоме, у звязку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач в судове засідання не зявився, відповідності до ч. 9 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи через оголошення в пресі, а саме газеті «Житомирщина» від 04.07.2017 року № 47 (20693). Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, 13.07.2017 року подав до суду заяву про розгляд справи за його Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, судом встановлене наступне. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с. 11). Згідно акту ПП «АММОНН» від 31.03.2017 року [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] більше 10 років (а.с. 9, 10). Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що відповідач [PERSON] зареєстрований, однак не проживає за адресою: [INFO] більше 10 років, тому суд приходить до висновку, що вказана особа є такою, що втратив право користування спірним житлом.

Outcome: approved