Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] «про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та виселення», зазначивши, що 17.12.2013 року рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька по цивільній справі № 2/262/1615/2013 було визнано право власності на 1/6 частини квартири [ADDRESS] за позивачами, право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2014 року. [INFO] померла [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири, яка розташована за вищевказаною адресою. 13.02.2014 році на підставі свідоцтва про право власності за законом, яке було видано нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], номер реєстру 154, право власності на ? перейшло позивачу [PERSON] Відтак позивачі володіють квартирою [ADDRESS] в наступний частинах: позивач [PERSON] - 4/6, позивач [PERSON]- 1/6. Після оформлення документів позивачі не мають змоги вселитися до квартири, у зв'язку з тим, що в квартирі проживають малознайомі їм люди, які не впускають їх до квартири. Позивачі звертались до Пролетарського РВ ДМУ ГУМВД України в Донецькій області, для встановлення осіб, які проживають в квартирі, однак результатів це не дало. Оскільки дверей в квартирі ніхто не відчиняє, сусіди по під'їзду не знають, що це за люди. При повторному звернені до Пролетарського РВ ДМУ ГУМВД України в Донецькій області були встановлені особи, які мешкають у квартирі, і є відповідачами по справі. Позивачі неодноразово звертались до відповідачів з проханням вселення у квартиру, але згоди від відповідачів не отримали. На підставі викладеного позивачі просили усунути перешкоди в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення відповідачів з квартири без надання іншого житлового приміщення. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, надавши пояснення антологічні викладеним у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки не повідомили. На підставі п.2 ст.224 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 17 грудня 2013 року на підставі рішення Пролетарського районного суду м. Донецька за позивачем [PERSON] визнано право власності на 1/6 квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення суду та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.10,11,13). У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/6 квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], спадкоємцем є її донька позивач [PERSON], спадщина складається з ? частки квартири, загальною прощею -62,00 кв.м, у тому числі житловою прощею -38,1 кв.м. що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14), що також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.15). Позивачі неодноразово звертались до Пролетарського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, з заявами прийняття міри до осіб, які незаконно мешкають в вищевказаній квартирі, у зв'язку з чим позивачі не мають можливості реалізувати своє право на проживання в квартирі, що підтверджується копіями пояснень сусідів, та відповідями з Пролетарського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області (а.с.16,17,18,19,20). Позивачі також звертались до відповідачів з проханням звільнити квартиру, в якій вони незаконно мешкають, але це не надало ніяких результатів, що підтверджується копією телеграми (а.с.21). Згідно до листа начальника Пролетарського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, від 24.03.2014 року, на підставі заяви позивачів була проведена перевірка та встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] мешкають: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.22). Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], не має реєстрації в м.Донецьку та Донецькій області, а відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована в [ADDRESS], що підтверджується відомостями з адресоно - довідкового відділу ГУДМС УДМС України у Донецькій області(а.с.24,25) . Відповідно до виписки з особистого рахунку № 3432 від 11.05.2014 року, який виданий ОСББ «Роздольне» основним квартиронаймачем квартири за адресою [ADDRESS] є [PERSON], [INFO] , яка прописана за вказаною адресою з 26.12.2005 року (а.с.33). Інших зареєстрованих осіб у квартирі немає. Згідно до ст..41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ст..1 Першого Протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод » кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно до ст.. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Таким чином, аналізуючи надані позивачами докази, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] та [PERSON] не мають ані права власності на спірну квартиру, ані права користування, яке могло б бути підтверджено випискою з сообового рахунку або договором найму житлового приміщення, дозволу на їх вселення позивачі не давали, тому відповідачі повинні бути виселені із займаного ними житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення з метою захисту прав співвласників спірної квартири. На підставі викладеного, ст. ст. 319, 391 ЦК України, ст. ст. . 116 ,158 Житлового Кодексу УРСР,

Outcome: approved