Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Посилаються на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.07.2019 року визнано в порядку спадкування за законом за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на ј частини за кожним на житловий будинок [NUMBER], який складається із підвалу, площею 8,9 м.кв.; коридору, площею 7,6 м.кв.; кухні, площею 12,0 м.кв.; кімнати, площею 15,7 м.кв.; кімнати, площею 17,5 м.кв.; коридору, площею 10,0 м.кв.; веранди , площею 11,6 м.кв., розташованого по [ADDRESS]. До житлового будинку [ADDRESS] приналежить: сарай літ.Б, площею 50 кв.м.; сарай літ.В, площею, 35,80 кв.м., літня кухня літ.Г, площею 45,90 кв.м.; криниця №2 та огорожа №1,3, але зареєструвати за позивачами право власності на вказані об'єкти не представилось можливим, так як на них не визнано право власності в рішенні Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.07.2019 року, бо такі вимоги були відсутні в позовних вимогах. Оскільки відсутня можливість окремої реєстрації права власності на приналежні господарські будівлі та споруди окремо від житлового будинку [ADDRESS] , тому змушені звернутися до суду для визнання права власності на спадщину в повному обсязі після смерті [PERSON] . Просить визнати в порядку спадкування за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на ј частини за кожним на приналежні до житлового будинку [ADDRESS] : сарай літ.Б., сарай літ.В, літню кухню літ.Г, криницю №2, огорожу №1,3. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 грудня 2019 року відкрито провадження за даним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10 серпня 2020 року витребувано копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 02 листопада 2020 року. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокат Хімчинський Б.Г. підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, з підстав вказаних у позові. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити. Відповідач представник Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, вирішення позову залишив на розсуд суду у відповідності до вимог чинного законодавства. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В силу ч.1, 5 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. За приписами ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 1 ст.1273 ЦК України визначає, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Так в силу ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с.145). Згідно матеріалів спадкової справи спадкоємцями на спадкове майно померлого [PERSON] є сини спадкодавця - [PERSON] , [PERSON] ; донька спадкодавця - [PERSON] ; внуки спадкодавця - [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями за правом представлення на ту частку, яка б належала їх батькові [PERSON] , який помер [INFO] , і прийняли спадщину згідно чинного законодавства, свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємці не отримали. [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщині на користь рідного брата [PERSON] , що підтверджується його заявою у спадковій справі ( а.с.157). Всі спадкоємці в установлений строк для прийняття спадщини подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що підтверджується їх заявами в спадковій справі ( а.с. 144, 151,157) Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.07.2019 року, визнано в порядку спадкування за законом за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на ј частини за кожним на житловий будинок [NUMBER], який складається: із підвалу, площею 8,9 м.кв.; коридору, площею 7,6 м.кв.; кухні, площею 12,0 м.кв.; кімнати, площею 15,7 м.кв.; кімнати, площею 17,5 м.кв.; коридору, площею 10,0 м.кв.; веранди , площею 11,6 м.кв., розташованого по [ADDRESS] , яке залишено без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року ( а.с. 12-21). До житлового будинку [ADDRESS] приналежить: сарай літ.Б, площею 50 кв.м.; сарай літ.В, площею, 35,80 кв.м., літня кухня літ.Г, площею 45,90 кв.м.; криниця №2 та огорожа №1,3, що підтверджується схематичним планом земельної ділянки - викопіювання з плану кварталу [ADDRESS] ( а.с.23) та технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленим ЧКОБТІ станом на 26.05.2017 р. ( а.с. 22-26). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 22.05.2017 року за [PERSON] зареєстроване 13.07.2005 року право власності на житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] від 05.07.2005 року, виданного Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради на підставі рішення №448/10 від 21.06.2005 року (а.с.184). Також до житлового будинку відносяться: сарай літ.Б, сарай літ.В, літня кухня літ.Г, криниця №2 та огорожа №1,3, про це свідчить і довідка Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 26 травня 2017 року ( а.с.185). Отже, на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і довідки ЧКОБТІ від 26.05.17 р., суд приходить до висновку, що житловий будинок [ADDRESS] та приналежні до нього споруди є одним цілим об'єктом права власності. Відповідно до визначення, наведеного в Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127, будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень. На присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються допоміжні (господарські) будівлі (сараї, хліви, літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо).Присадибна земельна ділянка - земельна ділянка (обмежована, забезпечена виїздом на вулицю, провулок тощо), на якій розміщені житловий будинок, господарські будівлі та споруди, сад, город тощо. Відповідно до частин першої і другої статті 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю, а приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житловий будинок може складатися власне із самого будинку або з будинку та інших приміщень, що забезпечують нормальне проживання в ньому людини (наприклад, гараж, погріб, сарай, відокремлений санвузол тощо). У цьому випадку будинок є головною річчю, а підсобні приміщення розглядаються як невід`ємна частина будинку (приналежність). Відповідно до частини першої статті 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. З указаного вбачається, що до складу садиби належать не лише житловий будинок і земельна ділянка, на якій він розташований, а й господарсько-побутові будівлі (які забезпечують власника необхідними для проживання засобами благоустрою, наприклад, сарай, гараж, санвузол тощо) та комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), а також багаторічні насадження. У садибі головною річчю є житловий будинок, а інші складові елементи є його приналежністю, а отже, різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і становлять з будинком одне ціле. Таким чином: сарай літ.Б, площею 50 кв.м.; сарай літ.В, площею, 35,80 кв.м., літня кухня літ.Г, площею 45,90 кв.м.; криниця №2 та огорожа №1,3є приналежністю житлового будинку [ADDRESS] , а тому не є окремим об`єктом права власності. Відповідно до положень статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Системний аналіз статей 186, 190, 316 Цивільного кодексу України свідчить, що право власності особи виникає на окрему, самостійну річ, тоді як приналежність не може бути окремим об`єктом права власності, а лише слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таку правову позицію Верховний Суд виклав в постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/8903/16. Ураховуючи норми статей 186, 380, 381 Цивільного кодексу України, господарські будівлі, споруди і приміщення, що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для побутового обслуговування власників (співвласників) будинку, забезпечення їх необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі (житлового будинку) і не є самостійними нерухомими речами. У зв`язку з цим право власності на такі господарські будівлі, споруди і приміщення, як на окремі об`єкти нерухомого майна, не визнається. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] безпідставні, тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 186, 190, 316, 380, 381, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1266, 1267, 1268, 1273, 1274 ЦК України,

Outcome: dismissed