Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] 18 березня 2016 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 29 червня 2001 року. Спільне життя з відповідачем не склалося у липні 2015 року він пішов з сім»ї і на сьогоднішній день проживає окремо з іншою жінкою, 14 січня 2016 року шлюбні відносини були припинені. Від спільного життя з відповідачем вона має двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у свідоцтві про народження яких відповідач записаний батьком. Відповідач фізично здоровий, працездатний чоловік, може надавати допомогу на утримання дитини. У зв'язку з тим, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно не надає , позивачка вимушена звернутися до суду. На підставі викладеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1000 ( одна тисяча) гривень щомісячно , починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття. Позивачка у судовому засіданні присутня не була, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини , задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі до судового засідання не зявився, через канцелярію суду від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення проти заявлених позовних вимог в яких вони просять суд винести рішення яким стягнути з відповідача [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частина заробітку ( доходу) щомісячно посилаючись на той факт , що відповідач , є інвалідом 3 групи , внаслідок загального захворювання та має призначену державну пенсію у сумі 1074,00 грн. по інвалідності з 2014 року , окрім цього з відповідача вже проводиться стягнення заборгованості за аліментами на іншу дитинку у розмірі 189,80 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 26 червня 2001 року між сторонами у справі був укладений шлюб, зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області , актовий запис № 350 . Шлюб між сторонами рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 14 січня 2016 року було розірвано ( а.с.3) Від спільного життя з відповідачем, позивачка має двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Саксаганського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області , 28 січня 2002 року в книзі актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис № 95 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.01.2002 року ( а.с.4) та [PERSON] , [INFO], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області , 28 січня 2002 року в книзі актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис № 95 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 січня 2008 року ( а.с.5) Відповідач у свідоцтві про народження , записаний батьком. Як зазначено в позовній заяві, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Відповідач - фізично здорова людина, працездатний, та може надавати допомогу на утримання дітей до їх повноліття. Однак, як вбачається з долучених до заперечень копій квитанцій , відповідач у період з 29.11.2015 року по 05.03.2016 року здійснював перерахунок коштів на користь позивача . Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічне роз'яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших підстав, що мають істотне значення, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як убачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] є інвалідом 3 групи , є працездатним, однак офіційно не працює, інколи тимчасово підробляє , з нього вже проводяться стягнення заборгованості по аліментах на іншу дитину у розмірі 189,80 грн. та , ще він має непрацездатних батьків , мати [PERSON], [INFO] , яка досягла встановленого законом пенсійного віку. Докази того, що платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, або частину доходу отримує в натурі, у справі відсутні. Проте інші доводи відповідача не можуть бути взятими до уваги. Так, посилання відповідача на те, що він офіційно не працює, знаходиться у скрутному матеріальному становищі та має змогу сплачувати аліменти лише, не можуть бути взятими до уваги , оскільки як зазначено вище, аліменти на неповнолітню дитину у даному випадку мають стягуватись у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, який обчислюється відповідно до вимог чинного законодавства, при цьому 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку - це мінімальний розмір аліментів, визначений діючим законодавством. Відповідач , хоча і є інвалідом 3 групи , але, має можливість працевлаштуватись та забезпечувати як свій рівень життя, так і мінімальний рівень життя своєї малолітньої дитини. При цьому, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що він не має змоги працевлаштуватись за станом здоров'я. Що ж стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячна , то суд вважає , що згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Із п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи, як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів відповідач офіційно не працевлаштований та отримує пенсію в розмірі 1074,00 грн. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне стягнутих із [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] ,[INFO] та [PERSON] [INFO] , та стягувати аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Судові витрати по справі в порядку ч.1ст.88 ЦПК Українипідлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial