Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою за [ADDRESS]. В обґрунтування вимог вказує, що вона є власником квартири за [ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, яка раніше належала [PERSON] Відповідачі, які є колишнім власником квартири та членами сімї колишнього власника, чинять їй перешкоди в користуванні належною їй квартирою, оскільки продовжують там постійно проживати та не бажають виселятись. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.04.2013 року, яке вступило в законну силу, відповідачів було зобов'язано усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою, шляхом виселення. 23.01.2014 року вказане рішення суду було виконано, про що державним виконавцем складено акт та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Однак, після примусового виконання рішення суду відповідачі повторно, без відома позивачки вселилися в спірну квартиру, зламавши вхідний замок у дверях, де продовжують проживати по даний час. Добровільно залишити вказане помешкання відмовляються. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка не з'явилася, хоча про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Попередньо подала суду заяву про розгляд справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце були повідомлені належним чином. Попередньо не повідомили суд про причини своєї неявки. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартира за [ADDRESS], яку придбала з прилюдних торгів, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав за №34991987 від 30.07.2012 року, виданим ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації». Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2013 року у справі №1915/13750/2012, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 30 липня 2013 року задоволено позов [PERSON], та усунуто їй перешкоди в користуванні належній їй на праві власності квартирою за [ADDRESS] шляхом виселення з неї відповідачів. З акту державного виконавця від 23.01.2014 року при примусовому виконання виконавчого листа №1915/13750/12, встановлено, що рішення суду від 12 квітня 2013 року виконано та виселено з квартири за [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 24.01.2014 року державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчого провадження щодо боржників [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у зв'язку з виконанням рішення суду. В судовому засіданні встановлено, що після примусового виселення відповідачів з квартири, яка належить позивачці, відповідачі повторно, без відома [PERSON] вселилися в спірну квартиру, де продовжують проживати по даний час. З відповіді Тернопільського міського відділу УМВС України в Тернопільській області від 04.04.2014 року №3113 вбачається, що в ході опитування сусідів дільничному інспектору міліції вдалося встановити, що в спірну квартиру дійсно вселилися [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно акту від 10.06.2014 року, складеного комісією ДП «Комунальник-1» ТОВ «Мрія» встановлено, що в квартирі [ADDRESS] без реєстрації проживають гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В силу вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з вимогами ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до вимог ч. 1 ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Право відповідачів, які не є власниками спірної квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося й право користування житлом відповідачів та їх неповнолітніх дітей. Встановлено, що [PERSON] є власником спірної квартири, а відповідачі вселився до цієї квартири та проживають в ній без жодної правової підстави як колишній власник квартири та як члени сім'ї колишнього власника квартири. Вказаним діями відповідачі чинять [PERSON] перешкод в користуванні належною їй квартирою. Відповідно до вимог ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що діями відповідачів порушено права позивача, які підлягають захисту шляхом виселення відповідачів з квартири за [ADDRESS], власником якої є позивач [PERSON] На підставі наведеного,

Outcome: approved