Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивачі просять стягнути з ПрАТ «СК «Талісман Страхування»: на користь [PERSON] 57246 грн. страхового відшкодування, пов'язаного з втратою годувальника, 14616грн. страхового відшкодування, пов'язаного з моральною шкодо, заподіяною смертю батька [PERSON]; на користь [PERSON] 14616грн. страхового відшкодування, пов'язаного з витратами на поховання чоловіка [PERSON]; стягнути 4000грн. - судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги у даній справі. Позовні вимоги вмотивовані тим, що в ДТП [INFO] загинув [PERSON] - відповідно батько і чоловік позивачок; дана ДТП є страховим випадком, смерть [PERSON] (пішохода) настала в наслідок наїзду на нього транспортного засобу під керуванням водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у відповідача. Позивачі своєчасно звернулись до страховика, але відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що вина водія [PERSON] не встановлена, кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення в діях водія. Вважає таку відмову протиправною, вважає, що вказані відповідачем обставини не є підставою для відмови у страховому відшкодування, оскільки відсутні умисел потерпілого чи непереборна сила. [PERSON] є дочкою загиблого [PERSON], перебувала на утриманні батька, який до загибелі працював і мав офіційний дохід 1218 грн., була єдиною утриманкою свого батька; смертю батька і годувальника їй заподіяно моральну шкоду, розмір якої позивач визначив у сумі 14616 грн. (виходячи з заробітної плати1218грн. , помноженої на 12 місяців). Витрати на поховання позивач [PERSON] понесла в сумі 18040грн., просить відшкодувати дані витрати в розмірі 12 мінімальних заробітних плат (1218х12=14616грн.). Відповідач позов не визнав, не оспорюючи факту ДТП, смерті [PERSON] в ДТП внаслідок наїзду транспортного засобу під керуванням водія [PERSON], і наявності договірних відносин з страхувальником [PERSON], заперечення проти позову обґрунтував тим, що в даному випадку вина водія [PERSON] не встановлена, кримінальне провадження закрито за відсутністю складу злочину в його діях, і за висновками, зробленими у кримінальному провадженні за фактом даної ДТП - пішохід був у стані тяжкого алкогольного сп'яніння, йшов по дорозі, наражаючись навмисно на небезпеку, сам винен в своїй смерті, тобто в даних діях пішохода відповідач вбачає умисел потерпілого, що є підставою для звільнення страхувальника і відповідно страховика від відповідальності за заподіяну шкоду. Третя особа [PERSON] пояснив, що не оспорює факту ДТП, смерті [PERSON] в наслідок наїзду автомобілем під його керуванням, але вважає, що відсутні підстави для покладення на нього відповідальності за заподіяну родичам загиблого шкоди, оскільки є невинуватим в даній ДТП, не мав можливості відвернути зіткнення в тій дорожній обстановці; у разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди позивачам, вважає, що дане зобов'язання має бути виконане відповідачем як його страховиком на підставі договору страхування. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд встановив такі обставини: 22.02.2014 р. у результаті дорожньо - транспортної пригоди за участю транспортного засобу «DAEWOO NEXIA», р.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], і за участі пішохода [PERSON], внаслідок даної ДТП пішохід загинув на місці від отриманих травм. Смерть [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть. Постановою Слідчого управління ГУ МВС України в Київській області від 30.04.2014 р. кримінальне провадження за фактом даної ДТП за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України закрито за відсутністю в діянні водія транспортного засобу «DAEWOO NEXIA», р.н. [NUMBER], [PERSON] складу кримінального правопорушення. На момент ДТП цивільно - правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача. Страхувальник (водій [PERSON]) своєчасно повідомив про страховий випадок- про дану ДТП- свого страховика - відповідача. У листопаді 2016 року колишня дружина загиблого [PERSON] звернулася до відповідача за виплатою страхового відшкодування. Відповідач листом від 1.12.2016р. відмовив у виплаті з тих підстав, що подія, яка відбулась 22.02.2014 р. за участю страхувальника [PERSON], не може бути визнана страховим випадком через відсутність в діях водія не встановлено поруень ПРУ, які б знаходились в причинному зв'язку із настанням даної пригоди і її наслідків (загибелі [PERSON]). Згідно свідоцтва про народження - позивач [PERSON], [INFO], є дочкою загиблого [PERSON] Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між позивачем [PERSON] і [PERSON] був при житті розірваний. Згідно свідоцтва про смерть- батько [PERSON] - [PERSON] помер. Мати загиблого [PERSON], 1947р.н., 2709.2016р., інвалід 2 групи, подала страховику заяву, в якій відмовилась від одержання своєї частки страхового відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті сина, і просила виплатити її на користь дочки загиблого [PERSON]. Наданими платіжними документами (письмовими доказами) - підтверджено витрати позивача на поховання [PERSON] на суму понад 18000грн. Між позивачем [PERSON] і [PERSON] (ТОВ Автопоміч) укладено договір про надання правової допомоги у справі щодо страхового відшкодування. Згідно рахунку- фактури внесено оплату 4000грн.. згідно долученого акту виконаних робіт - в ньому наведено обґрунтування розміру вартості таких робіт, вартість години роботи і види виконаних робіт по правовій допомозі. Згідно ст.1166 ЦКУ майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ч.2 - особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ч.3 - шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Згідно ст.1167 ЦК - моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Ч.2 - моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала: зокрема, 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч.2 ст.1168 ЦКУ - моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно ч.2 ст.1187 ЦКУ - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Ч.5 - особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст.1193 ЦКУ - ч.1 - шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Ч.2 - якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого та особи, яка заподіяла шкоду, - також залежно від ступеня її вини - розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Ч.3 - вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Згідно ст.1200 ЦКУ - у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: зокрема, 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Ч.2 - особам, визначеним у пункті 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Ч.3 - особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Згідно ст.1201 ЦКУ- особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Згідно ст.1194 ЦКУ - особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст.988 ЦК України обов'язком страховика є п.3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору; Згідно ст.990 ЦКУ - Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Стаття 991 ЦКУ передбачено виключні підстави для відмови страховика від здійснення страхової виплати, зокрема, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Відповідно до ст.6 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » (далі Закон), - страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди , яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи , відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 22 цього Закону - при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Аналізуючи надані докази і вимоги закону. Що регулює дані відносини, суд робить такі висновки: Заподіювачем шкоди (смерті [PERSON]) є водій [PERSON]. Шкоду заподіяно внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, підстави для відшкодування шкоди врегульовані ст.1187 ЦКУ, тобто шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини її заподіювача. Тому посилання відповідача як на підставу для звільнення водія від обов'язку відшкодувати заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду -на відсутність в діях водія порушень правил дорожнього руху та складу кримінального правопорушення, є таким, що суперечить закону. Підстави для звільнення водія від відповідальності за заподіяну шкоду у даному випадку передбачені виключно в ч.5 ст.1187 ЦК і в ч.1ст.1193 ЦКУ, і такими підставами є: 1)завдання шкоди внаслідок непереборної сили, 2) внаслідок умислу потерпілого. Такі самі підстави передбачені законом і для звільнення страховика від обов'язку відшкодувати шкоду, завдану потерпілому в ДТП. Такі самі підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені законом про страхування. Виходячи зі змісту постанови про закриття кримінального провадження відносно водія [PERSON] за фактом даної ДТП - не встановлено умислу потерпілого і не встановлено непереборної сили. Обставини, на які посилається відповідач (алкогольне сп'яніння потерпілого-пішохода, його поведінка на дорозі, - які на думку відповідача вказують на умисел потерпілого), - не доказують умислу потерпілого на позбавлення себе життя чи на завдання собі шкоди. Висновки у кримінальному провадженні щодо відсутності у водія можливості відвернути наїзд на пішохода вказують на відсутність вини водія, але не є підставою для звільнення від обов'язку відшкодувати завдану шкоду, і не встановлюють та не доказують наявності непереборної сили. Наявна в діях потерпілого груба необережність, що сприяла виникненню або збільшенню шкоди, законом розглядається як підстава для зменшення розміру відшкодування, але не є підставою для звільнення від обов'язку відшкодувати заподіяну в даному випадку шкоду. Разом з тим, згідно ст. 1193, 1195 та 1200 ЦК дана норма закону (про зменшення розміру відшкодування) не застосовується щодо випадку відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника та до відшкодування витрат на поховання. Таким чином, є підстави для покладення на водія (третю особу) обов'язку відшкодувати шкоду, заподіяну смертю пішохода, на якого він здійснив наїзд керованим ним автомобілем, згідно ст.1187, 1200, 1201 ЦК України. Оскільки цивільно- правова відповідальність водія була застрахована, то дане зобов'язання (про відшкодування шкоди) за умовами укладеного між страхувальником (третьою особою) і страховиком (відповідачем) договору має виконати страховик в межах ліміту, визначеного договором і законом. Таким чином, відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування безпідставно, протиправно, і є підстави для стягнення з відповідача на користь позивачів страхового відшкодування за шкоду, завдану смертю потерпілого від страхового випадку. Підстав для звільнення відповідача від даного обов'язку не встановлено. Позов пред'явлено до страховика ПрАТ «СК «ТАЛІСМАН СТРАХУВАННЯ» (сторони у договорі страхування). На час розгляду справи по суті змінилась назва вказаної юридичної особи. ПрАТ «Страхова компанія «БРІТІШ АВТО КЛАБ» не оспорює того, що він є належним відповідачем, і що саме він є страховиком, пов'язаним з водієм [PERSON] договірними правовідносинами. Щодо розміру відшкодування і щодо визнання суми страхового відшкодування першому і другому позивачу, то відповідач не оспорює розрахунків, проведених позивачем. Наявність у позивача [PERSON] права на відшкодування шкоди внаслідок втрати годувальника і на отримання відшкодування моральної шкоди відповідач не оспорює, і дане право доведено наданими доказами. Розмір шкоди за втрату годувальника визначений у відповідності до ст.27 закону №1961-1У і ст.1200 ЦК України, виходячи з заробітку годувальника (в даному випадку з мінімальної заробітної плати 1218грн.), частки, належної утриманцю ([PERSON]) - 609грн. і часу, за який дана виплата нараховується (94 місяці, враховуючи вік дитини). Розмір такої виплати складає 57246грн. Такий розрахунок відповідач не оспорив. Розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачці [PERSON], розрахований правильно, відповідно до вимог ст.27, 41 закону №1961-1У і ст.1200 ЦК України у розмірі 12 мінімальних заробітних плат (у даному випадку 1218грн.). Дана виплата становить: 1218грн. х 12= 14616грн. Такий розрахунок моральної шкоди, що підлягає виплаті позивачу, відповідач не оспорив. Право позивачки [PERSON] на отримання відшкодування витрат на поховання загиблого [PERSON] відповідач не оспорює, понесення таких витрат позивачем підтверджено наданими доказами. Позивачем підтверджені дані витрати на суму 18040грн.; підлягають відшкодуванню в межах заявлених вимог, що відповідає вимогам закону - в розмірі 12 мінімальних заробітних плат (у даному випадку 1218грн.). Дана виплата становить: 1218грн. х 12= 14616грн. Такий розрахунок відшкодування витрат на поховання, відповідач не оспорив. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Щодо судових витрат, понесених позивачем, то вони підлягають відшкодуванню в повному заявленому розмірі. Понесення витрат у сумі 4000грн. підтверджено платіжним документом. Розмір даної суми обґрунтований актом виконаних робіт, проведеним розрахунком витраченого часу, не відповідностей чи суперечностей вимогам закону не виявлено. Дані витрати обґрунтовані і розраховані в межах граничного ліміту їх відшкодування. Враховуючи, що суд позов задовольняє повністю, то і судові витрати мають бути відшкодовані позивачу відповідачем у повному розмірі. Враховуючи, що позивач [PERSON] є неповнолітньою, і витрати за неї несла її мати (позивач [PERSON]) то всі витрати мають бути відшкодовані на її користь. Стягуючи з відповідача вказані витрати на користь [PERSON] суд не виходить за межі заявлених вимог.

Outcome: approved