Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] року помер [PERSON], який позивачу [PERSON] був рідним братом, а позивачу [PERSON] - батьком. 11 січня 2005 року [PERSON] склав заповіт на випадок своєї смерті та зробив наступне розпорядження: «належні мені на праві приватної власності 2/3 частини житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями та 2/3 частини земельної ділянки, на якій вони розташовані, що знаходяться за адресою: Київська область, м. Біла Церква [ADDRESS] заповідаю в таких частках: гр. [PERSON] - ? частки, гр. [PERSON] - ? частку». Позивачі звернулися за оформленням своїх спадкових прав, але отримали відмову нотаріуса, оскільки існує розбіжність між належністю часток на право приватної власності померлого (в державному акті [NUMBER]) та часткою вказаною в заповіті, а тому позивачі уточнивши в судовому засіданні свої позовні вимоги, просять суд здійснити тлумачення заповіту [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] і складеного 11 січня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 31, встановивши, що волею [PERSON] було заповісти: [PERSON] - ? частки від 2/3 частин житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями та ? частин земельної ділянки (від ? ), на якій вони розташовані, що знаходяться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, [ADDRESS]; [PERSON] - ? частки від 2/3 частин житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями та ? частин земельної ділянки (від ? ), на якій вони розташовані, що знаходяться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], який помер [INFO] року, на 1/6 частину жилого будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями по [ADDRESS] в м. Біла Церква Київської області; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], який помер [INFO] року, на 1/8 частину земельної ділянки розміром 0.1000 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], розташованої по [ADDRESS] в м. Біла Церква Київської області та наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], який помер [INFO] року на 3/6 частин жилого будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями по [ADDRESS] в м. Біла Церква Київської області; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], який помер [INFO] року, на 3/8 частину земельної ділянки розміром 0.1000 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], розташованої по [ADDRESS] в м. Біла Церква Київської області та наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд.; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON], який помер [INFO] року, на ? земельної ділянки розміром 0,0132 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], розташованої по [ADDRESS] в м. Біла Церква Київської області та наданої для ведення садівництва. В суді позивачі підтримали уточнені позовні вимоги. Відповідач Білоцерківська міська рада рада не направила до суду свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно. 3-тя особа: представник Шостої Київської державної нотаріальної контори до суду не з»явилися, направили суду лист де просять провести розгляд справи за відсутності їхнього представника. Дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], який приходиться рідним братом позивачу [PERSON], та батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10) та копіями свідоцтв про народження його позивачів, відповідно, як сина та сестри спадкодавця. /а.с.31,32/. Встановленим є те, що 11.01.2005 року [PERSON] склав заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно даного заповіту на випадок своєї смерті останній зробив таке розпорядження: «належні мені на праві приватної власності 2/3 частини житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями та 2/3 частини земельної ділянки, на якій вони розташовані, що знаходяться за адресою: Київська область, м. Біла Церква [ADDRESS] заповідаю в таких частках: гр. [PERSON] - ? частки, гр. [PERSON] - ? частку». (а.с.11). Встановлено, що 11.02.2016 року після померлого [PERSON] була заведена спадкова справа № 92/2016. Судом встановлено, що до спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] входить: 2/3 частки житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходяться в м. Біла Церква, [ADDRESS], який належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Білоцерківською державною нотаріальною конторою 28 січня 1989 року за р. № 2-379, зареєстрованого в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 10 лютого 1989 року за № 382; 1/2 частки земельної ділянки площею 0,1000 га., розташованої в Київській області, м. Біла Церква, [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого Білоцерківською міською Радою 18 березня 2004 року, на підставі рішення Білоцерківської міської ради від 29 грудня 2003 року за № 449, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1921; частки земельної ділянки площею 0,0132 га., розташованої в Київській області, м. Біла Церква, [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER], яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого Білоцерківською міською Радою 06 січня 2012 року, на підставі рішення Білоцерківської міської ради 04 сесії 06 скликання № 31 від 18 січня 2011 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № [NUMBER]. Встановлено, що позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON], але 15.09.2016 року державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв»язку з тим, що в державному акті на право власності на земельну ділянку площею 0,0132 га, серія [NUMBER] вказано в яких частках [PERSON] та [PERSON] належить вище вказана земельна ділянка. /а.с.9/. При вирішенні даного спору суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Це означає, що нотаріус одноосібно не має права проводити поділ майна між співвласниками, поділ відбувається лише на підставі договору між власниками, а при неможливості укладення такого договору ( один з власників є померлим) - у судовому порядку. Крім того встановлено, що також існує розбіжність між належністю часток на право приватної власності померлого (в державному акті - [NUMBER] - 1/2 частина) та часткою вказаною в заповіті - ? частки. Встановленим є те, що спадкодавець мав у власності 1\\2 частину земельної ділянки, що підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку- [NUMBER], а будь-яких інших правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцю 3\\4 частин земельної ділянки по [ADDRESS] в м. Біла Церква - не має. [PERSON] помилково вважав, що має таку ж частку у праві власності на земельну ділянку, як і в праві власності на будинок, що і призвело до невідповідностей та неможливості належно оформити спадкоємцями свої спадкові права за заповітом.. Однак, як було встановлено судом та підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку- [NUMBER] спадкодавцю належало 1\\2 частина цієї земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до змісту ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст.1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо заповіт містить суперечливі положення, за вимогою заінтересованих осіб застосовується тлумачення заповіту (ст. 1256ЦК) за умови, якщо відсутні підстави визнання заповіту недійсним, тобто тлумаченню підлягає лише дійсний заповіт. Для тлумачення змісту заповіту застосовуються також загальні правила тлумачення змісту правочинів встановлені ст. 213 ЦК. Згідно зі ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст.213 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Виходячи з викладеного, встановлено, що спадкодавець в заповіті від 11 січня 2005 року зробив розпорядження лише про належні йому на праві приватної власності 2/3 частини житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами та будівлями та розпорядився ? часткою належної йому земельної ділянки: цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд ( державний акт [NUMBER]), заповівши 2/3 частини від ? частини: [PERSON] - ? частки, а [PERSON] - ? частку. Решта земельної ділянки, а саме 1/6 частки, що не охоплена заповітом, приймається його сином по закону, як спадкоємцем першої черги. Крім того, ? частка земельної ділянки (державний акт серія [NUMBER]) у цьому заповіті не згадувалася, а тому вона повинна успадковуватися сином спадкодавця [PERSON] по закону. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Враховуючи, що до позивачів перейшли права на вказаний будинок та земельні ділянки, які вони не мають змоги оформити відповідно до вимог законодавства у зв'язку з неможливістю поділу нерухомого майна, так як один із співвласників помер та у зв'язку з розбіжностями між належністю часток на право приватної власності померлого та часткою вказаною в заповіті, вимоги позивачів підлягають розгляду в судовому порядку. Згідно ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування, зі збереженням її цільового призначення. Враховуючи наведене та

Outcome: approved