Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Олевського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2006 року. Від вказаного шлюбу з відповідачем мають двох неповнолітній дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини сторони не підтримують, втратили повагу та почуття одне до одного, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем вважає неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Також, позивачка просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати в сумі 840,80 грн. 18.06.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - Винара Л.В . Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або за власною ініціативою суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач відносно задоволення позову заперечує та просить у задоволенні позову відмовити. Заперечення стосовно розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку відповідача, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07.10.2006 року у Зольнянській сільській раді Олевського району Житомирської області за актовим записом № 5, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від вказаного шлюбу мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 5, 6). Позивачка не перебуває на обліку з приводу вагітності в медичному закладі, що стверджується довідкою КУ «Олевська ЦЛ» № 93 від 27.05.2020 року (а.с. 10 ). Як вбачається із змісту поданої позовної заяви, спільне життя не склалося, у зв`язку з несумісністю характерів сторони не знаходять порозуміння між собою, що призводить до частих конфліктів між ними, сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, на даний час сім`я розпалася, примирення між сторонами неможливе. Сім`я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім`ї є недоцільним. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст.113 СК України слідує, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки позивачка не бажає перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається та збереження шлюбу суперечить інтересам однієї із сторін. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. Стосовно заперечення відповідача стосовно розірвання шлюбу, суд зазначає, що, оскільки шлюб є добровільною згодою обох з подружжя, а тому заперечення одного з подружжя з мотивів небажання розривати шлюб не може бути безумовною причиною чи вагомим доказом необхідності збереження шлюбу. Після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивачка, як сторона, на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України на стягнення з відповідача понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved