Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивачі звернулись з вище зазначеним позовом до суду і просять ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] особою такою,що втратила право користування житловим приміщенням будинку №16 по вулиці Богуна міста Світловодська Кіровоградської області та виселити її з вказаного будинку. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 16.05.2013 року було вирішено розірвати договір купівлі-продажу будинку №16 по вулиці Богуна міста Світловодськ Кіровоградської області,укладений між [PERSON],[PERSON],[PERSON] та [PERSON] 05.08.2010 року,посвідчений приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу [PERSON],зареєстрований в реєстрі за №2844.На даний час вказане рішення суду набрало законної сили. Статтею 653 ЦК України встановлені правові наслідки розірвання договору,а саме,що у разі розірвання договору зобов»язання сторін припиняються з моменту набрання рішення суду про розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того,що було виконане ними за зобов»язаннями до моменту розірвання договору,якщо інше не встановлене договором або законом. Якщо договір розірвано в зв»язку з істотним порушенням договору однією із сторін,друга сторона може вимагати відшкодування збитків,завданих розірванням договору. У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 13.02.2015 року зареєстровано право спільної часткової власності на житловий будинок,що знаходиться за адресою: Кіровоградська область,м.Світловодськ,вулиця Богуна,16 за : [PERSON],[PERSON],[PERSON],по 1/3 частини будинку за кожним. На даний час відповідачка [PERSON] зареєстрована в вказаному будинку і продовжує ним користуватися,незважаючи на те,що правові підстави для цього відсутні. Вважають, що в зв»язку з розірванням вищезазначеного договору [PERSON] втратила як право власності так і право користування приміщенням даного житлового будинку. Добровільно остання приміщення не звільняє,що і вимусило їх звернутися до суду з цим позовом. В процесі розгляду справи представником позивача [PERSON] [PERSON] була подана заява про включення до судових витрат,витрати на правову допомогу та присудження їх відповідачу , а саме витрати понесені позивачем [PERSON] на правову допомогу в розмірі 3000.00грн. В обґрунтування вимог зазначив,що при наданні правової допомоги за укладеним договором від 01.06.2015 року №67-св. ним було отримано від [PERSON] грошові кошти 3000.00грн. При наданні правової допомоги за Договором,ним було витрачено 6 годин. Виходячи з вимог ст.1 Закону України»Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розрахунок граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу складає: мінімальна заробітна плата на 01.01.2015 рік 1218.00грн., 40% від неї складає 487.2грн.; 487.2грн. х 6 год.= 2923.20грн. Фактично від [PERSON] ним отримано 3000.00грн. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі з посиланням на вищезазначене і просили суд задовольнити позов в повному обсязі. Позивачі - [PERSON] та [PERSON] надали суду письмові заяви в яких даний позов підтримали у повному обсязі і просили його задовольнити,а цивільну справу слухати за наявними у ній матеріалами, без їхньої участі. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, надала суду письмове заперечення в якому зазначила, що позивачі в своїй позовній заяві будь якої мотивації щодо необхідності вирішення спірного питання саме в такий спосіб та перелік суттєвих обставин суду не наводять. Крім того,звертає увагу суду на факт,що спірний житловий будинок з господарськими будівлями, який є предметом спору,розташований на земельній ділянці яка перебуває в її приватній власності. 24.12.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про відкриття кримінального провадження відносно позивачів за ознаками вчинення кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст.190 КК України,а тому вважає,що суд не може розглядати дану цивільну справу про її виселення і повинен її зупинити до того часу,поки не буде прийняте остаточне рішення по кримінальному провадженню. В судовому засіданні відповідачка та її представник також заперечували проти задоволення позову посилаючись на безпідставність вимог ,невідповідність їх фактичним обставинам справи та нормам закону,який регулює правовідносини які склалися між сторонами. Зокрема, ст.319 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом з тим, положення вказаних норм ЦК України передбачають також і обов»язок власника використовувати своє право,не порушуючи при цьому вимоги закону,права й інтереси інших осіб та здійснення захисту свого права в порядку,передбаченому законом. Відповідно до ч.3 ст.404 ЦК України право користування чужим майном(сервітут) може бути встановлено,зокрема щодо нерухомого майна(будівлі,споруди тощо). Право користування житловим будинком №16 по вулиці Богуна м.Світловодськ Гонитель та члени її сім»ї набули на підставі договору купівлі цього будинку,що встановлено наданими суду рішеннями,тобто,фактичними рішенням суду було встановлено особистий сервітут [PERSON]- її право користування будинком за вищезазначеною адресою, а тому доводи позивачів про те,що у зв»язку зі скасуванням договору купівлі продажу будинку припинилась дія сервітуту,встановлено для [PERSON] є безпідставними, оскільки відповідно до ч.6 ст.403 ЦК України сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно,щодо якого він встановлений. У [PERSON] як раніше так і на даний час не відпала потреба у користуванні спірним житлом,власне житло або інше житло,яким вона могла б користуватися,відсутнє. Крім того, позивачі не повернули їй грошові кошти за будинок та квартиру у сумі понад 7000.00грн. та 13500 доларів США. Щодо вимог представника позивача [PERSON] про покладання судових витрат на [PERSON] , вони теж не підлягають задоволенню так як не відповідають вимогам закону. Просять відмовити в задоволенні позову позивачам у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників позивача [PERSON], відповідачки [PERSON] та її представника,дослідивши та вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. В судовому засіданні достовірно встановлено,що в січні 2011 року [PERSON],[PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON] про розірвання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку №16 по вулиці Богуна в м.Світловодську Кіровоградської області ,укладеного між ними та [PERSON] 05.08.2010 року. Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.07.2011 року позовні вимоги задоволено. Суд вирішив розірвати договір купівлі-продажу будинку №16 по вулиці Богуна м.Світловодська Кіровоградської області ,укладений між [PERSON],[PERSON],[PERSON] та [PERSON] 5 .08.2010 року,посвідчений приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу [PERSON],зареєстрований в реєстрі за №2844. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 13.09.2011 року рішення місцевого суду скасовано,ухвалено нове рішення,яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2012 року скасовано рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 13.09.2011 року,а рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.07.2011 року залишено в силі. В липні 2012 року [PERSON] зверталась до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області із заявою про перегляд за ново виявленими обставинами рішення суду від 18.07.2011 року. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.09.2012 року заяву [PERSON] про перегляд за ново виявленими обставинами рішення суду від 18.07.2011 року було задоволено,вказане рішення скасовано та призначено новий розгляд. Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.01.2013 року в задоволенні позову відмовлено. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 16.05.2013 року апеляційна скарга [PERSON],[PERSON],[PERSON] на рішення суду першої інстанції від 21.01.2013 року задоволена. Зазначене рішення суду першої інстанції скасовано і постановлено по справі нове рішення,а саме: позов [PERSON],[PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору задовольнити. Розірвати договір купівлі-продажу будинку №16 по вулиці Богуна міста Світловодська Кіровоградської області,укладений між [PERSON],[PERSON],[PERSON] та [PERSON] 05.08.2010 року,посвідчений приватним нотаріусом Світловодського міського нотаріального округу [PERSON],зареєстрований в реєстрі за №2844. Дане рішення набрало законної сили. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер витягу 34064740 від 24.02.2015 року ,зареєстровано право спільної часткової власності на будинок №16 по вулиці Богуна у місті Світловодську Кіровоградської області,за [PERSON],[PERSON],[PERSON]М,по 1/3 за кожним(а.с.10-11). З Державного [PERSON] на право власності на земельну ділянку(а.с.61) слідує,що на підставі рішення сесії від 25.01.2011 року №63 Світловодської міської ради Кіровоградської області [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.0498 у межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована за адресою:Кіровоградська область м.Світловодськ,вулиця Богуна,16,цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку,господарських будівель та споруд. З довідки(а.с.15) слідує,що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. Право на житло охороняється ст.47 Конституції України. Стаття 311 ЦК України закріплює принцип непорушності житла фізичної особи. Відповідно до гл.29 ЦК України кожна фізична особа особисто або разом із іншими особами має право на захист своїх житлових прав,яке реалізується нормами,що забезпечують захист права власності. Всім фізичним особам-власникам та користувачам житла забезпечуються однакові умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Відповідно до ст.396 ЦК України,особа яка має речове право на чуже майно,має право на захист цього права,у тому числі і від власника майна,відповідно до положень гл.29 цього Кодексу. Правова позиція Європейського суду з прав людини,відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод,гарантує кожній особі окрім інших прав,право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло,не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Під час розгляду справи було встановлено,що власники будинку бажають використовувати належний їм будинок для свого проживання. Статтєю 653 ЦК України встановлені правові наслідки розірвання договору,а саме,що у разі розірвання договору зобов»язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку,зобов»язання припиняються з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили,тому суд вважає безпідставними та зайвими вимоги позивачів про визнання відповідачки особою такою,що втратила право користування приміщенням будинку №16 по вулиці Богуна м.Світловодськ Кіровоградської області. З матеріалів справи вбачається ,що [PERSON] користувалася спірним житлом як його власник внаслідок укладення з продавцями [PERSON],[PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями що розташований по вулиці Богуна,16 в м.Світловодську Кіровоградської області . Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 16.05.2013 року, укладений між вказаними особами 05.08.2010 року договір купівлі-продажу даного будинку розірвано. Зазначене рішення набрало законної сили. З огляду на вказане,[PERSON] не можна вважати такою,що набула право власності чи користування спірним житлом. Реєстрація її місця проживання в даному житловому будинку в державних органах реєстрації фізичних осіб не надає їй такого права. Відповідно до « Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документу»(наказ від 22.11.2012 року №1077 МВС України,який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за №2109/22421(зі змінами і доповненнями) ,відповідно до п.3.1 вказаного Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення,яке набрало законної сили,про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням,про виселення,про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином,оскільки у [PERSON] відсутні будь-які правові підстави,що дають право проживання у спірному житловому будинку,вимоги позову про виселення її із приміщення без надання іншого житла є обґрунтованими і такими,що підлягають задоволенню. Доводи відповідачки стосовно неможливості її виселення із спірного домоволодіння на підставі того,що вона є власником земельної ділянки розташованої за адресою:Кіровоградська область м.Світловодськ,вулиця Богуна,16 (на якій фактично розташований спірне домоволодіння), є безпідставними та такими,що не мають відношення до предмету даного спору,оскільки спір про визнання права власності на вказану земельну ділянку розглядається у іншому провадженні(справа №401/2354/15-ц. Згідно п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує таке питання: як розподілити між сторонами судові витрати. З договору про надання правової допомоги від 01.06.2015 року(а.с.80-81) слідує,що між позивачкою [PERSON] та її довірителем [PERSON] було укладено даний договір. При наданні правової допомоги за договором її представником було витрачено 6 годин. З протоколу №1 що є додатком до договору про надання юридичної допомоги слідує,що розцінки за надані послуги узгоджено між сторонами(а.с.82). З квитанції до прибуткового касового ордеру №67/АМ від 10.11.2015 року слідує,що [PERSON] сплатила [PERSON] відповідно до умов договору №67-св від 01.06.2015 року 3000.00грн. Згідно ст.84 ЦПК України витрати,пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права,несуть сторони,крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсаційних витрат на правову допомогу встановлюється законом. У відповідності до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково,судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог,а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог,у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні,на користь якої ухвалено судове рішення,іншою стороною,а в адміністративних справах-суб»єктом владних повноважень,не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи,яка надавала правову допомогу,у судовому засіданні,під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В даному випадку розрахунок граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу складає: мінімальна заробітна плата на 01.01.2015 року 1218.00грн.,40% від неї складає 487.2грн.; 487.2грн. х 6 год.= 2923.20грн. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial