Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивачі звернулися у суд із позовом до Балинцівської сільської ради про визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог вказали, що на праві спільної часткової власності членів колгоспного двору [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка померла 08.05.2013 р., належало по 1/4 частині житлового будинку з відповідними частинами господарських будівель та споруд по вул. І.Франка,5 в с. Балинці, Снятинського району, Івано-Франківської області. Дане господарство належало до суспільної групи «колгоспний двір», в якому станом на 15.04.1991 року проживали вищезазначені особи, а отже, у відповідності до діючого на той час цивільного законодавства, та п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 право власності на майно, яке належало до колгоспного двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з належної їй частки спірного будинковолодіння, а також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Балинцівської сільської ради. Після її смерті спадкоємцем за заповітом став її син [PERSON] Оскільки [PERSON] на час смерті своєї мами проживав з нею, тому він вважається таким, що прийняв спадщину, та став співвласником 1/2 частини спірного будинковолодіння. Державним нотаріусом Другої Снятинської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Однак в звязку з тим, що господарство відносилось до суспільної групи «колгоспний двір» та частки в свідоцтві на право особистої власності не визначені, державним нотаріусом позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, а тому позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом. Позивачі подали до суду заяву, якою позовні вимоги підтримали у повному обсязі, позов просили задоволити, а справу просила розглядати за їх відсутності. Представник відповідача Балинцівської сільської ради, подав до суду заяву, де зазначив, що позов визнає, справу просить розглядати у відсутності представника Джурівської сільської ради. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 10.02.1998 р., слідує. що жилий будинок приналежними до нього будівлями та спорудами, який роташований в с. Балинці, вул. Леніна, №5 дійсно належить на праві власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Снятинської районної ради народних депутатів №216 від 11.11.1987 р. Довідки від 20.02.2018 р. №218, виданої Балинцівською сільською радою, слідує, що станом на 15.04.1991 р. в колгоспному двору були зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] З свідоцтва про смерть, Серія І-НМ №166236 ваданого на [PERSON], слідує, що остання померла 08.05.2013 р. З заповіту від 22.12.2008 р., посвідченого секретарем Балинцівської сільської ради, слідує, що [PERSON] заповіла все своє майно на користь [PERSON] З довідки від 15.05.2017 р. №701, виданої Балинцівською сільською радою, слідує, що за [PERSON], яка померла 08.05.2013 р. зареєстровано житловий будинок в с. Балинці, вул. І.Франка,5. На день смерті крім [PERSON] зареєстровані і проживають: [PERSON], [INFO]- син, [PERSON], [INFO]- невістка. З дня смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступив син [PERSON], який хоронив тіло померлої проводив поминальний обід, обробляє присадибну ділянку, сплачує комунальні послуги і проживає в спадковому будинку. Заповіт від імені померлої [PERSON] посвідчувався в Балинцівській сільській раді в реєстрі №436 від 22.12.2008 р., який не скасований, не змінений і являється дійсним. З свідоцтва про право на спадщину за заповіт від 04.09.2014 р., вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], є її син [PERSON] Постановою державного нотаріуса Першої Снятинської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON], [INFO] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться в с. Балинці, вул. І.Франка,№5, Снятинського району після смерті матері [PERSON] померлої, 08.05.2013 р., у звязку з невизначністю часток у колгоспному дворі. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо розяснення ст.ст. 17, 18 ЗУ Про власність вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. За наведених обставин суд вважає, що не визначеність часток в майні колишнього колгоспного двору не є підставою відмови у захисті права позивачів, а тому на підставі вищенаведеного, суд вважає, що позивачі, набули право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул.І.Франка, №5 в с.Балинці, Снятинського району Івано Франківської області, а саме: за [PERSON] на 1/2 частини, [PERSON], [PERSON] на 1/4 частини, вищезазначеного будинковолодіння. На підставі наведеного, та ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1218, 1233, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved