Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з вищевказаним позовом. Посилаються на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради № 299 від 04.08.2010 р., вони являються власниками житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач є їхнім сином і зареєстрований у вказаному будинку з народження, але з 2000 року в ньому не проживає. Він має інше постійне місце для проживання, однак відмовляється подати заяву про зняття його з реєстрації в добровільному порядку. Реєстрація відповідача у будинку порушує їхні права як власників - повноцінно володіти, розпоряджатися та користуватися житловим будинком. [PERSON] має боргові зобов'язання у банківських рахунках та інших установах від погашення яких ухиляється, тому на їхню адресу постійно надходять листи та повідомлення про звернення стягнення на їхній будинок у рахунок погашення боргових зобов'язань відповідача. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. [PERSON] у судове засідання не з'явився. Відповідач та представник відділу державної реєстрації Тячівської міської ради у судове засідання не з'явилися та не повідомили суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 04.08.2010 р. виконавчим комітетом Тячівської міської ради було прийнято рішення про оформлення права приватної власності на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS], за [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У судовому засідання встановлено, що відповідач є сином позивачів та був зареєстрований у вказаному будинку, однак з 2000-го року у ньому не проживає. Відповідно до акту обстеження, затвердженого Тячівським міським головою 23.06.2017 р., з 2000-го року [PERSON] знаходиться у Одеській області та має боргові зобов'язання у банківських установах і ухиляється від їх погашення. Обставини на які вона посилається позивачка підтвердила будучи допитаною у якості свідка. Факт припинення проживання позивачем у будинку [ADDRESS], підтверджений належними доказами. Реєстрація відповідача у будинку який належить позивачам є перешкодою для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд. Таке становище порушує їхні конституційні права. Відповідач не надав суду ніяких доказів неможливості проживання у будинку через неналежну поведінку позивачів або про свою відсутність з поважних причин. За таких обставин позовні вимоги про визнання особи такою що втратила право на користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. У відповідності ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. Тому,

Outcome: approved