Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом та просили визнати за ними право спільної часткової власності в рівних долях на виділені їм колективним підприємством торгової фірми «Стоїк» (далі КП «Стоїк») приміщення № 21 пл. 19,9 кв.м., № 22 пл. 4,4 кв.м., № 40 пл. 4,6 кв.м. в будівлі адмінприміщення «Б-2», загальною площею 28,9 кв.м., загальною вартістю 23 378 грн., що складають 3/1000 частини об»єкта нерухомого майна, розміщеного за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог, посилаються на те, що вони ([PERSON] та [PERSON]) являлись засновниками КП «Стоїк». КП «Стоїк» в свою чергу було власником приміщення пекарні, по [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право власності. 24.11.2011 загальні збори КП «Стоїк» розглянули їхні заяви про вихід із засновників підприємства. В рахунок їхніх пайових часток їм було виділено майно на загальну суму 12921,25 грн., а саме частину приміщень в будівлі пекарні, за вищевказаною адресою загальною площею 31,04 кв.м., зокрема приміщення № 21 пл. 19,9 кв.м., № 22 пл. пл. 4,4 кв.м., № 40 пл. 4,6 кв.м., частину приміщення магазину №39 пл. 1,84 кв.м. зі сторони входу продуктового ринку, а також інші матеріальні цінності. Дане стверджується протоколом №4 загальних зборів КП «Стоїк» та двома актами прийому передачі виділеного майна від 24.11.2011. В цьому році вони намагались зареєструвати отримане від КП «Стоїк» нерухоме майно, але державні реєстратори відмовили їм в державній реєстрації, оскільки дані, що містяться в технічному паспорті на громадський будинок, вбудовані нежитлові приміщення пекарні, будівлі адмінприміщення «Б-2», [ADDRESS], виготовленому Стрийським МБТІ станом на 24.03.2017, суперечать даним, що містяться протоколі №4 загальних зборів КП «Стоїк» та актах прийому передачі виділеного майна від 24.11.2011, зокрема в частині площі виділених приміщень. Дана суперечність виникла, внаслідок того, що КП «Стоїк» неправильно встановила перегородку між приміщенням магазину під № 39 і приміщенням коридору №40, а вони провели поточний ремонт приміщення магазину під № 21. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, послався на обставини викладені в позовній заяві, додатково пояснив, що позивачі звертались до державного реєстратора з приводу реєстрації нерухомого майна, однак усно і усно їм в цьому було відмовлено. З цього приводу, звертались і до нотаріуса з метою укладення договору про виділ частки в майні, також усно їм в цьому було відмовлено, оскільки ніби то інші засновники КП «Стоїк» [PERSON] та [PERSON] не бажають з»явитись до нотаріуса та укласти договір, при цьому жодних підтверджуючих вказані обставини фактів представити не може. З приводу неправильно встановленої перегородки КП «Стоїк» з заявою про усунення перешкод в користуванні майном не звертались. З 2011 не звертались з заявами у відповідні органи про реєстрацію спірного майна, оскільки не вважали за потрібне. А тому, зважаючи на те, що право позивачів на спірне майно не визнано, необхідно визнати за ними таке право в судовому порядку. Представник відповідача незважаючи на неодноразові виклики, в судове засідання не з»явився, однак подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав, просив позов задоволити. Представник третьої особи сектору державної реєстрації при Стрийській міській раді, в судове засідання не з»явився, хоча неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] являлись засновниками КП «Стоїк», яке було зареєстроване 26.03.1999 (а.с. 13). Відповідно до рішення виконкому Стрийської міської ради № 240 від 2002 та свідоцтва про право власності [NUMBER], КП «Стоїк» на праві власності належало приміщення пекарні по [ADDRESS] (а.с. 14-15). Згідно нотаріально посвідчених заяв від 24.11.2011, [PERSON] та [PERSON], заявили про свій намір вийти зі складу учасників КП «Стоїк» (а.с. 16-17). Протоколом загальних зборів засновників КП «Стоїк» від 24.11.2011, постановлено виділити для двох чоловік [PERSON] та [PERSON], які виходять з числа засновників КП «Стоїк» частину приміщення в будівлі пекарні, що по [ADDRESS] загальною площею 31,04 кв.м., зокрема приміщення № 21 пл. 19,9 кв.м., № 22 пл. 4,4 кв.м., № 40 пл. 4,6 кв.м., частину приміщення магазину №39 пл. 1,84 кв.м. зі сторони входу продуктового ринку, а також інші матеріальні цінності. Вкзане стверджується актами прийому передачі виділеного майна засновникам. Протокол зборів засвідчено приватним нотаріусом [PERSON] (а.с. 20-22). Згідно копії технічного паспорта на громадський будинок, вбудовані нежитлові приміщення пекарні «Б-2», що по [ADDRESS], виділені позивачам приміщення складають площу 28,9 кв.м., зокрема приміщення № 21 пл. 19,9 кв.м., № 22 пл. 4,4 кв.м., № 40 пл. 4,6 кв.м.. Однак, в протоколі зборів № 4 та в акті прийому передачі майна, загальна площа виділених приміщень становла 31,04 кв.м., а саме приміщення № 21 пл. 21,9 кв.м., № 22 пл. 4,4 кв.м., № 40 пл. 2,9 кв.м.. Вказана розбіжність, як вказано позивачами виникала, через те, що під час ремонту КП «Стоїк» неправильно встановила перегородку між приміщенням магазину під № 39 і приміщенням коридору №40, а вони провели поточний ремонт приміщення магазину під № 21. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закону), від 01.07.2004 передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі й право власності на нерухоме майно. В ст. 331 ЦК України зазначено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ст.2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що набув чинності 03.08.2004 визначено, що право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. З 01.01.2013 державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно відповідних реєстраційних служб. Відповідно до ст.18,19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлений порядок видачі свідоцтв про право власності та підстави для державної реєстрації прав. В рамках цього закону позивачі за оформленням права власності не зверталася, принаймі жодного письмового доказу, на підтвердження того, що вони звертались до державного реєстратора з метою внесення даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень і отримали відмову, суду не представлено. Між тим, суд не може перебирати на себе функції державних органів, які здійснюють оформлення та державну реєстрацію прав на нерухомість. В даному випадку позивачі не вичерпали можливості вирішити питання у встановленому законодавством порядку. В своїх додаткових поясненнях до позовної заяви, позивачі посилаються на те, що акти прийому-передачі виділеного майна від 24.11.2011 не відповідають вимогам п.п. 1-1 п. 50 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, оскільки справжність підписів на цих актах не засвідчені відповідно до ЗУ «Про нотаріат». При цьому не зрозуміло, що перешкоджає на даний час засвідчити справжність підписів на Актах в нотаріальному порядку. Оскільки як зазначив в судовому засіданні представник позивача, засновники КП «Стоїк» [PERSON] та [PERSON] проживають в м. Стрий і місце їх перебування відоме. Окрім того, згідно ч. 3 ст 364 ЦК України, договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Однак позивачі не скористались таким своїм правом та до нотаріуса з заявою про укладення договору про виділ частки з нерухомого майна не звертались (доказів протилежного суду не представлено). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За частиною 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спірне нерухоме майно, навіть при визнанні відповідачем позову не підлягають до задоволення, оскільки це суперечить закону, зокрема позивачі навіть не намагались в позасудовому порядку (звернутись до державного реєстратора чи звернутись до нотаріуса) зареєструвати право власності на виділене їм нерухоме майно.

Outcome: dismissed