Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до відповідача [PERSON] з позовом про відшкодування збитків, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.01.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Tiguan» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який на праві приватної власності належить [PERSON] , та «Skoda Octavia» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який на праві приватної власності належить ТОВ «Торгівельний дім «Асканія». В результаті ДТП автомобіль «Skoda Octavia» д/н [NUMBER] , а власнику автомобіля заподіяна матеріальна шкода в розмірі 73844,02 грн. Винним в даній ДТП визнано відповідача [PERSON] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №115002-2307-3391257. ТзДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок позивачки у розмірі 12621,25 грн. та 9965,78 грн. Оскільки відповідач не бажає добровільно відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 51256,99 грн., позивачка звернулась до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача суму матеріальних збитків в розмірі 51256,99 грн. та судові витрати по справі. Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», ТОВ «Торгівельний дім «Асканія» про відшкодування збитків розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30.09.2021 року від представника відповідача до суду надійшов Відзив на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказує про те, що виникнення у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» обов`язку з виплати страхового відшкодування у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка відбулась 26.014.2020 року не заперечується позивачкою та підтверджується виплатою ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь [PERSON] страхового відшкодування у сумі 22587, 03 грн. Разом з тим, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну згідно Полісу № АО 3391257 складає 100000,00 грн. Таким чином, зазначена вартість позивачкою відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Tiguan» д/н [NUMBER] у сумі 73844,02 грн. не перевищує ліміту відповідальності страховика, що виключає наявність підстав для відшкодування шкоди відповідачем. В обґрунтування вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Tiguan» д/н [NUMBER] , позивачем додано до позовної заяви копію рахунку-фактури на ремонт автомобіля №2078452 з надання послуг по технічному обслуговуванню та ремонту автомобіля, складений ФОП [PERSON] . Коефіцієнт фізичного зносу відповідно до вимоги Методики може бути застосований виключно до суми у розмірі 28399,56 грн. В даному випадку коефіцієнт фізичного зносу виходячи з рахунку-фактури не визначений, а позивачка стверджує, що у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» нібито не виник обов`язок з відшкодування різниці у вигляді фізичного зносу, який на думку позивачки складає 51256,99 грн. На підставі викладеного, представник відповідача просить суд відмовити в задоволені позовних вимог. 09.11.2021 року від представника третьої особи ТОВ «Торгівельний дім «Асканія» до суду надійшли Пояснення, відповідно до яких зазначено, що з розрахунку №28363/20 суми страхового відшкодування від 03.02.2020 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту становить 21653,72 грн., але з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а саме 9032,47 грн. розмір страхового відшкодування становить 12621,25 грн. З розрахунку №29975/20 суми страхового відшкодування від 14.05.2020 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту становить 35934,83 грн., але з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, а саме 13347,80 грн., а також з урахуванням попередньої виплати 12621,25 грн., розмір страхового відшкодування становить 9965,78 грн. Згідно розрахунків суми страхового відшкодування, сума фізичного зносу складає 22380,27. Таким чином, позивачкою не враховано коефіцієнт фізичного зносу при визначені суми позовних вимог, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного, представник третьої особи просить суд відмовити в задоволені позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача та третьої особи позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи - ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» - в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - ТОВ «Торгівельний дім «Асканія»- в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 26.01.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Tiguan» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який на праві приватної власності належить [PERSON] , та «Skoda Octavia» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який на праві приватної власності належить ТОВ «Торгівельний дім «Асканія». В результаті ДТП автомобіль «Skoda Octavia» д/н [NUMBER] , а власнику автомобіля заподіяна матеріальна шкода в розмірі 73844,02 грн., що підтверджується Рахунком технічного обслуговування №2078452 від 07.02.2020 року, квитанцією № 9 від 09.02.2020 року (а.с. 23-25). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як водія транспортного засобу «Skoda Octavia» д/н [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО3391257 (а.с. 51). ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було прийнято рішення здійснити виплату страхового відшкодування на рахунок позивачки у розмірі 12621,25 грн. та 9965,78 грн., що підтверджується листами від 13.03.2020 року та 19.05.2020 року (а.с. 26, 28). Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON] , що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.04.2020 року (а.с. 13-14). Враховуючи, що ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» на виконання вимог договору страхування було перераховано на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 22587,03 грн., різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що було відшкодовано ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» та яка підлягає стягненню з відповідача становить 51256,99 грн. (73844,02 грн. - 22587,03 грн. = 51256,99 грн.). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникання цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1187 цього Кодексу джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана в результаті взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Відповідно до ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 25.07.2018 р. у справі № 922/4013/17 виклав позицію, якою визначив що висновки судів попередніх інстанцій, що єдиним належним доказом розміру заподіяної внаслідок ДТП матеріальної шкоди є висновок експерта про розмір збитків, у тому числі з урахуванням коефіцієнту зносу, заподіяних внаслідок пошкодження авто є неправильними, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, ще витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Постановою Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15-ц, встановлено, що одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Цією ж Постановою зазначено, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка задала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК підстав. Постановою Верховного Суду від 07.02.2019 р. у справі № 645/3746/16-ц викладено позицію, згідно якої, якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). З урахуванням наведеного, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахуванням коефіцієнта Фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці» Крім цього, Постановою від 09.10.2019 р. у справі № 649/384/16-ц визначено водночас положеннями Закону України «Про страхування» та ЦК України не встановлено обов`язку страховика при розрахунку розміру страхового відшкодування застосовувати коефіцієнт фізичного зносу щодо вартості пошкоджених деталей, які підлягають заміні. При цьому колегія суддів наголошує, що предметом спору у цій справі є не стягнення матеріального збитку, визначеного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, який завдано особі, а саме відшкодування шкоди у вигляді понесених витрат на відновлення транспортного засобу, які були перераховані на СТО, тобто реальних збитків, які відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Законодавець розмежовує поняття вартість відновлювального ремонту» та «матеріальний збиток, завданий унаслідок ДТП». Відповідальність винуватця ДТП за завдану шкоду обмежується реальним розміром збитків та у випадку відновлення транспортного засобу можуть відповідати вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу». Крім того, Постановою Київського апеляційного суду від 25.06.2021 року скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30.09.2020 року та ухвалено нове, яким відновлено у позові [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Торгівельний дім «Асканія», про стягнення страхового відшкодування. Як встановлено Постановою Київського апеляційного суду від 25.06.2021 року, ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» при визначенні суми страхового відшкодування було дотримано вимог спеціального закону у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і сплачено страхове відшкодування, яке було розраховано у порядку, встановленому законодавством. ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» було виконано обов`язок згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та виплачено страхове відшкодування у розмірі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Разом з тим, колегія зазначає, що позивачка не позбавлена права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача з урахуванням вимог щодо предметної та суб`єктивної юрисдикції. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд вважає, що встановлені у судовому рішенні обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи. Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди в розмірі 51256,99 грн.підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved