Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем [PERSON], та визнання за ними, як спадкоємцями за законом другої черги, права власності по 1/5 частки спадкового майна, яке залишилося після смерті [INFO] року брата та складається із житлового будинку [ADDRESS] Ізмаїльського району Одеської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріальною конторою їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за тих підстав, що не доведено родинний зв'язок із спадкодавцем. 27.02.2014 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про відшкодування кожним витрат на поховання спадкодавця в розмірі 1 519 гривень (а.с.48 т.1). 27.02.2014 року ухвалою суду зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про відшкодування витрат на поховання спадкодавця прийнята до спільного розгляду з позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно (а.с.60 т.1). 05.03.2014 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та зміну черговості спадкування (а.с.74-76 т.1). 06.03.2014 року ухвалою суду позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та зміну черговості спадкування прийнята до спільного розгляду з позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про відшкодування витрат на поховання спадкодавця (а.с.80 т.1). У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги уточнили, остаточно просили: встановити факт родинних відносин, зокрема, що спадкодавець [PERSON] приходиться їм рідним братом; визнати за ними, як спадкоємцями за законом другої черги, право власності по 1/5 частки спадкового майна, яке залишилося після смерті [INFO] року брата та складається із: житлового будинку [ADDRESS] Ізмаїльського району Одеської області, та грошових коштів, які знаходяться в ПАТ «Імексбанк» на рахунку [NUMBER] (а.с.242, 243 т.1). На задоволенні позовних вимог наполягали на підставі доводів, викладених у позовній заяві. Зустрічний позов [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно, та відшкодування витрат на поховання спадкодавця визнали частково: проти задоволення позовних вимог в частині встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно не заперечували; у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування витрат на поховання спадкодавця заперечували у повному обсязі. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] повністю не визнали. Відповідачка та її представник зустрічні позовні вимоги уточнили, остаточно просили: встановити факт родинних відносин із спадкодавцем [PERSON]; визнати за нею, як спадкоємицею за законом другої черги, право власності на 1/5 частку спадкового майна, яке залишилося після його смерті та складається із житлового будинку [ADDRESS] Ізмаїльського району Одеської області, а також грошових коштів, які знаходяться в ПАТ «Імексбанк» на рахунку [NUMBER]; стягнути з відповідачів на її користь по 1 215 грн. 20 копійок з кожного у відшкодування витрат на поховання спадкодавця [PERSON] (а.с.28 т.2). На задоволенні зустрічних позовних вимог наполягали на підставі доводів, викладених у позовній заяві. Позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно визнала частково: не заперечувала проти встановлення факту родинних відносин, проти задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на 1/5 частини спадкового майна заперечувала. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] визнала у повному обсязі. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання для розгляду справи по суті не з'явився, направивши представника з належним чином посвідченими повноваженнями. У судовому засіданні представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON] позовні вимоги уточнив, остаточно просив: встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] з кінця 2005 року до дня смерті останнього, а саме до [INFO] року; визнати за ним право на спадкування разом із спадкодавцями тієї черги, яка має право на спадкування; визнати за ним право власності на 1/6 частку спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON] та складається із житлового будинку [ADDRESS] Ізмаїльського району Одеської області (а.с.144, 145 т.1). На задоволенні позовних вимог наполягав на підставі доводів, викладених у позовній заяві. Первісний позов підтримав частково: не заперечував проти задоволення позову в частині встановлення факту родинних відносин, заперечував - щодо визнання права власності на спадкове майно по 1/5 частині, зустрічний позов - підтримав у повному обсязі. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного. Згідно з п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00009846682 від 14.12.2011 року про реєстрацію народження 19.07.1946 року [PERSON], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, у відомостях про батька зазначено - [PERSON], у відомостях про матір - [PERSON] (а.с.12, 71 т.1). У повторному свідоцтві про народження [INFO] року [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON]) серії [NUMBER], виданому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області 13.11.2011 року, батьком вказано - [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.14-16 т.1) У повторному свідоцтві про народження [INFO] року [PERSON] серії [NUMBER], виданому Суворівським районним бюро ЗАГС 01.08.1951 року, батьком вказано - [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.18, 19 т.1). У свідоцтві про народження [INFO] року [PERSON] за №6, перекладеному з румунської мови, завіреному нотаріусом Оргеєвської нотаріальної контори 13.06.1955 року, батьком вказано - [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.22-24 т.1). У свідоцтві про народження [INFO] року [PERSON] серії [NUMBER], виданому Оргеєвським міським бюро ЗАГС 19.09.1967 року, батьком вказано - [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.233-236 т.1, а.с.15 т.2). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що спадкодавець [PERSON] приходиться позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] рідним братом. Дані обставини не спростовувалися у судовому засіданні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про наявність підстав для встановлення факту родинних відносин, зокрема, що померлий [INFO] року [PERSON] приходиться позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] рідним братом. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, суд виходить з наступного. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] Ізмаїльського району Одеської області, належав на праві особистої власності [PERSON], що підтверджено договором дарування, посвідченим виконкомом Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованим в реєстрі за №90 від 20.04.1990 року, та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно за №407 від 30.05.2005 року (а.с.25, 29, 30 т.1). Крім цього, після смерті [PERSON] залишились грошові кошти, які знаходяться в ПАТ «Імексбанк» на рахунку [NUMBER] в розмірі 1 421 гривня 62 копійки, що підтверджується листом ПАТ «Імексбанк» за вих.№306 Б.Т. від 22.04.2014 року (а.с.215, 216 т.1). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.10.2011 року, виданого виконавчим комітетом Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] року (а.с.11 т.1). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на вищезазначене спадкове майно. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено листом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області за вих.№675/02-14 від 24.03.2014 року та Витягом із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №30255740 від 23.04.2012 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня (а.с.9 зворот, 106 т.1). Спадкоємців за законом першої черги, а також осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті [PERSON] немає. Спадкоємцями за законом другої черги відповідно до ст.1262 ЦК України після смерті [PERSON] є п'ять рідних сестер: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, повинен подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини не проживали разом із спадкодавцем [PERSON], однак у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.9, 10, 106-111, 113 т.1). Письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори за №975/02-14 від 23.04.2012 року позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не підтверджено родинний зв'язок із спадкодавцем - у свідоцтві про смерть спадкодавця його по-батькові вказане як «[PERSON]», а їх по-батькові вказані як «[PERSON]» (а.с.8 т.1). Враховуючи, що у судовому засіданні позивачами доведено факт родинних відносин із спадкодавцем, а також право на отримання спадкового майна, яке залишилося після смерті останнього, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного. За змістом актового запису про народження за №35 від 28.05.1949 року, батьком народженої [INFO] року [PERSON] вказано [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00014059913 від 20.06.2014 року про реєстрацію народження [INFO] року [PERSON], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, у відомостях про батька зазначено - [PERSON], у відомостях про матір - [PERSON] (а.с.128 т.1, а.с.4, 24-27 т.2). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що спадкодавець [PERSON] приходиться відповідачу [PERSON] рідним братом. Дані обставини не спростовувалися у судовому засіданні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що у відповідності ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає додатковому доказуванню. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про наявність підстав для встановлення факту родинних відносин, зокрема, що померлий [INFO] року [PERSON] приходиться відповідачу [PERSON] рідним братом. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини не проживала разом із спадкодавцем [PERSON], однак у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.9, 10, 106. 107, 113 т.1). Письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори за №1406/02-14 від 18.06.2014 року відповідачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не підтверджено родинний зв'язок із спадкодавцем - відсутнє свідоцтво про народження (а.с.14 т.2). Враховуючи, що у судовому засіданні відповідачем доведено факт родинних відносин із спадкодавцем, а також право на отримання спадкового майна, яке залишилося після смерті останнього, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про відшкодування витрат на поховання спадкодавця, суд виходить з наступного. Згідно положень ч.1 ст.1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Отже, зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов'язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними та необхідними. Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10.07.2003 року за №1102-ІV визначено, зокрема, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Виходячи з буквального тлумачення та системного аналізу вищезазначених норм можна зробити висновок про те, що спадкоємці померлого відшкодовують особі, яка поховала спадкодавця, її витрати на поховання лише у разі, якщо вони вчинені в строк, початком якого є момент смерті спадкодавця, а закінченням - поміщенням труни з тілом в могилу, а також, витрати понесені на облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. За приписами ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з листа управління Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльського районі Одеської області за вих.№4755/06 від 13.03.2014 року [PERSON] сплачено допомогу на поховання померлого [INFO] року [PERSON], [INFO], у розмірі 2 121 гривня 92 копійки (а.с.89 т.1). Згідно з довідкою ПАТ Агрокомпанія «Свобода» за вих.№30 від 27.02.2014 року на підставі довідки на проведення поховання та ксерокопії свідоцтва про смерть [PERSON] була видана сума остаточно розрахунку померлого брата [PERSON] в розмірі 790 гривень 74 копійки (а.с.115 т.1). За змістом довідки Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за вих.№771 від 28.04.2012 року поховання брата [PERSON] здійснила [PERSON] (а.с.49 т.1). Відповідно до довідки СПД [PERSON] від 27.03.2012 року [PERSON] оплатила послуги на поховання [PERSON] в сумі 1 065 гривень (а.с.50 т.1). Згідно наданої накладної від 03.10.2011 року [PERSON] понесла витрати на придбання необхідних речей для ритуалу поховання (одяг, рушники і т.і.) на загальну суму 4 390 гривень (а.с.51 т.1). Як вбачається з квитанції від 03.10.2011 року витрати [PERSON] на проведення поминального обіду складають 621 гривня (а.с.54 т.1). Однак, як зазначалося вище, витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, та витрати, пов'язані з проведенням поминального обіду на сорок днів, не відносяться до витрат на поховання, а відтак стягненню у відповідності до ст.1232 ЦК України не підлягають. Викладене узгоджується із позицією Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеною у справі №6-1200св12 від 13.06.2012 року. Отже, витрати на поховання [PERSON], що підлягають розподілу між спадкоємцями, становлять: 1 065 гривень + 4 390 гривень = 5 455 гривень. На думку суду, з даної суми мають бути вирахувані грошові кошти, які відповідачка отримала на поховання спадкодавця, а також, які вона отримала за місцем роботи останнього. Зокрема: 5 455 гривень - 2 912 гривень 66 копійок (2 121 гривня 92 копійки + 790 гривень 74 копійки) = 2 542 гривні 34 копійки. Відтак позовні вимоги [PERSON] про відшкодування витрат на поховання спадкодавця підлягають частковому задоволенню та стягненню з позивачів на її користь по 508 гривень 47 копійок з кожного (2 542 гривні 34 копійки / 5 * 4). Доводи позивачів про те, що вони матеріально приймали участь у похованні спадкодавця, зокрема сплатили вартість послуги на підготовку ями на кладовищі, суд до уваги не приймає, адже будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження викладених обставин у судовому засіданні надано не було. Також суд вважає безпідставними твердження позивачів про те, що вартість послуг і товару, зазначених в накладній та квитанції, завищені, адже відповідних доказів на підтвердження протилежного також не надано. Згідно з ч.2 ст.59, ч.4 ст.60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені повними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про зміну черговості спадкування, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1262 ЦК України визначає, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Частиною 1 ст.1265 ЦК України передбачено, що у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] приходиться спадкодавцю племінником, а отже, спадкоємцем п'ятої черги (а.с.128, 146-148 т.1). Згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкодавцем тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. За позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною у п.5.2 листа за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», підставами для задоволення позову про зміну черговості спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. При цьому, зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК України. Враховуючи, що третьою особою не доведені вище перелічені обставини, зокрема, що він тривалий час здійснював опіку над спадкодавцем, тобто надавав йому нематеріальні послуги, матеріально забезпечував та надавав будь-яку іншу допомогу через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині зміни черговості спадкування задоволенню не підлягають. Доводи третьої особи про те, що спадкодавець тривалий час знаходився у безпорадному стані через перелам лівої стегнової кістки суд, до уваги не приймає, адже як вбачається із бухгалтерської довідки ПАТ Агрокомпанія «Свобода» за вих.№54 від 10.11.2014 року, листків непрацездатності від 30.08.2010 року та 23.09.2010 року, а також із епікризу історії хвороби за №3476, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 16.07.2010 року по 30.08.2010 року, на амбулаторному - з 31.08.2010 року по 11.11.2010 року, тобто майже за рік до смерті (а.с.153, 154 т.1, а.с.5, 6 т.2). Крім того, дані доводи спростовуються довідкою ПАТ Агрокомпанія «Свобода» за вих.№45 від 11.03.2014 року, а також трудовою книжкою спадкодавця, за змістом яких останній до 10.02.2009 року працював у ВАТ «Українське Дунайське пароплавство», з 31.12.2010 року до дня смерті - сторожем автогаражу у ПАТ Агрокомпанія «Свобода» (а.с.94-96, 155 т.1). Можливість самостійно виконувати [PERSON] свої трудові обов'язки до дня смерті підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] Суд вважає за можливе не давати оцінку поясненням свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] допомагав по будівництву [PERSON], адже надання фізичної та матеріальної допомоги спадкодавцю у зв'язку з обіцянками останнього оформити право власності на належне майно, не може бути підставою для зміни черговості спадкування в розумінні положень ч.2 ст.1259 ЦК України. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного. За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому засіданні можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ч.1 ст.259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, установлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Отже, за положеннями ст.ст.256-259 ЦПК України суд може окремо від інших позовних вимог установити факт, який має юридичне значення, якщо його встановлення не пов'язане з обґрунтуванням позовних вимог. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в Рішенні від 21.10.2009 року у справі №6-22954св07 (а.с.34, 35 т.2). Як вбачається зі змісту поданої [PERSON] позовної заяви, метою встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] з кінця 2005 року до дня смерті останнього, а саме до [INFO] року, є зміна черговості спадкування. Зважаючи на те, що факт, який третя особа просить встановити, пов'язаний з обґрунтуванням позовних вимог, у задоволенні яких належить відмовити, суд не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог також і в частині встановлення факту, що має юридичне значення. Приймаючи таке рішення, суд також зважає на наступні обставини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, повинен подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. За позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в п.1 листа від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Вивченням паспорту громадянина України серії [NUMBER], виданого Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 04.06.1997 року, судом встановлено, що [PERSON] на час смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.149 т.1). Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом, спростовуються довідками Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за вих.№1886 від 05.10.2011 року та вих.№2361 від 05.12.2011 року, за змістом яких на день смерті останнього разом з ним ніхто не проживав (а.с.93, 150 т.1). Також слід звернути увагу на те, що згідно показань свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON] протягом багатьох років 1-2 рази на рік уїжджав на заробітки тривалістю від 2 до 6 місяців. Дані обставини не спростовувалися у судовому засіданні відповідачем [PERSON] та представником третьої особи [PERSON] Отже, аналіз вищезазначених норм цивільного законодавства та обставин справи дає підстави для висновку про те, що [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини. За заявою сторін, а також третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ухвалою суду від 10.07.2014 року вимоги останніх один до одного щодо стягнення судових витрат залишені без розгляду (а.с.36 т.2).

Outcome: partial