Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] з 07.09.2001р. працювала в ВАТ «Запорізький завод «Високовольтної апаратури», який перетворено у Командитне товариство «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія». 30.11.2015р. вона звільнилася з підприємства за ст.38 ч.3 КЗпПУ на підставі наказу №66 від 27.11.2015р. за власним бажанням у зв'язку з порушенням власником законодавства про працю. В ході судового слідства, а саме - 29.04.2016р., відповідач виплатив позивачці всю заборгованість по заробітній платі в повному обсязі - 10770,99гр., тому, позивачка відмовилася в частині позовних вимог щодо стягнення не сплаченої суми заборгованості по заробітній платі. Проте, відповідно до вимог ст.44 КЗпПУ позивачка просить суд стягнути з відповідача суму вихідної допомоги в розмірі не менше трьохмісячного заробітку, т.я. підприємство тривалий час порушувало вимоги законодавства про працю, а саме, строки виплати заробітної плати, тому, ця сума, із розрахунку середньомісячного заробітку, становить - /4,064,25гр. х 3/ - 12192,63гр. Крім того, позивачка просить суд стягнути з відповідача суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Індекс інфляції становить: в липні 2015р. - 99,0%, в серпні 2015р. - 99,2%, в вересні 2015р. - 102,3%, в жовтні 2015р. - 98,7%, в листопаді 2015р. - 102,0% та в грудні 2015р. - 100,7%. Оскільки споживчі ціни зросли тільки в вересні та в листопаді 2015р., компенсація становить за два місяці - 940,17гр. А також, позивачка просить суд стягнути з відповідача середньоденний заробіток за затримку розрахунку при звільненні за 105 днів, а саме: середньоденний заробіток позивачки, який становить - 219,69гр. х 105 днів затримки виплати заробітної плати, становить - 23067,45гр. Разом з цим, позивачка просить суд стягнути з відповідача суму морального відшкодування - 5000гр., вважаючи що через дії відповідача, були порушені життєві умови позивачки, вона втратила спокій, був порушений її сон, т.я. вона вимушена була шукати собі іншу роботу, витрачати час на звернення із позовом до суду через порушення її прав відповідачем. Адвокат позивачки - Панченко С.М., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 03.05.2016р., підтримав в судовому засіданні вимоги позивачки та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі, а також, просив суд покласти на відповідача судові витрати - стягнення суми судового збору на користь держави. Представник відповідача визнала позов частково, пояснивши суду, що підприємство не сплатило позивачці суму вихідної допомоги при звільненні в розмірі не менше трьохмісячного заробітку у зв'язку із порушенням вимог законодавства про працю, т.я. позивачка цю суму не вимагала. Що стосується стягнення суми інфляції, то вона складає, не 940,17гр., як наполягає позивачка, а згідно розрахунку відповідача, тільки - 573,85гр. Проти стягнення суми середньоденного заробітку за затримку розрахунку при звільненні, а саме, за 105 днів, представник відповідача не заперечує. Проте, представник відповідача заперечує проти стягнення суми моральної шкоди, т.я. звільнення позивачка жодним чином не спричинило їй моральних страждань, та не погіршило її здоров'я. Заслухавши позивачку, її адвоката та представника відповідача, а також, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав: згідно записів в трудовій книжці, позивачка з 07.09.2001р. працювала в ВАТ «Запорізький завод «Високовольтної апаратури», який перетворено у Командитне товариство «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія». 30.11.2015р. вона звільнилася з підприємства за ст.38 ч.3 КЗпПУ на підставі наказу №66 від 27.11.2015р. за власним бажанням у зв'язку з порушенням власником законодавства про працю /а.с.10-14/. Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України, кожна з сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається. Відповідно до вимог ч.3 ст.38 КЗпПУ, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного договору чи трудового договору. В своїй письмовій заяві позивач зазначив, що звільняється з підприємства за власним бажанням через порушення підприємством строків виплати заробітної плати. Згідно до вимог ст.44 КЗпПУ, відповідач повинен був виплатити позивачці при звільненні за ст.38 ч.3 КЗпПУ, вихідну допомогу в розмірі не менше трьохмісячного заробітку. Відповідно до п.є та п.1 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого Постановою КМУ 8.02.1995р. N100, Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: є) виплати вихідної допомоги. Згідно п.2 цього Порядку, обчислення середньої заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середньомісячний заробіток позивачки, згідно довідки відповідача /а.с.17/ складає - 4,064,25гр. Тобто, вихідна допомога при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в розмірі 3-х середньомісячних заробітків складає /4,064,25гр. х 3/ - 12192,63гр. В ході судового слідства встановлено, що відповідач тільки 29.04.2016р. виплатив позивачці заборгованість по заробітній платі в сумі 10770,99гр. Крім того, відповідно до вимог ст.117 ч.1 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому, відповідач повинен сплатити позивачці за затримку виплати зарплати та вихідної допомоги в сумі середньоденного заробітку за затримку розрахунку при звільненні за 105 днів, а саме: середньоденний заробіток позивачки, який становить - 219,69гр., відповідно довідки відповідача /а.с.17/ х на 105 днів затримки виплати заробітної плати, становить - 23067,45гр. А також, суд вважає, законним та обґрунтованим стягнення із відповідача на користь позивачки, відповідно до вимог ст.625 ЦК України, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, інфляційної складової. Індекс інфляції встановлений: в липні 2015р. - 99,0%, в серпні 2015р. - 99,2%, в вересні 2015р. - 102,3%, в жовтні 2015р. - 98,7%, в листопаді 2015р. - 102,0% та в грудні 2015р. - 100,7%. За цей період часу компенсація становить - 573,85гр., як зазначене у довідці відповідача /а.с.57/, а не за розрахунком позивачки /а.с.45/. А всього, з відповідача на користь позивачки слід стягнути /12192,63гр. + 23067,45гр. + 573,85гр./ - 35833,93гр. При цьому, суд вважає, що стягнення із відповідача суми морального відшкодування є неправомірним, оскільки підприємство фактично не працює, заборгованість по зарплаті працівникам виникла через фінансові труднощі в державі через брак заказів, до того ж, позивачка морально не постраждала, оскільки, після звільнення з роботи встала на облік до центру зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю. Крім того, з відповідача підлягає стягненню і сума судового збору, відповідно до вимог ст.80 ЦПК України, яка складає - 551,20гр.

Outcome: partial