overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивачка, 31 липня 2014 року звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій посилається на те, що вона з 2006 по 2008 рік перебувала в шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання в них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Відповідач матеріально сім'ю не забезпечує, не займається вихованням дітей та в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідач має нерегулярний мінливий дохід, оскільки має доходи від нерегулярних заробітків, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дають можливість сплачувати аліменти, оскільки інших дітей та непрацездатних членів сім'ї у відповідача немає, а тому вона просить стягувати з нього аліменти в розмірі по 310 грн. щомісячно на дитину [PERSON] до досягнення нею повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Просить справу розглядати без її участі, проти заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, згідно чинного законодавства. На підставі ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підставний і такий, що підлягає до задоволення з підстав викладених позивачкою в позовній заяві. Крім цього, підставність позову підтверджується наступними матеріалами справи: копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], згідно якого її батьком вказаний [PERSON]. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі по 310 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, оскільки відповідач є фізично здоровим, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей, оскільки згідно ст.180 СК України, він зобов'язаний утримувати дітей до досягнення нею повноліття. На підставі ст.ст.75, 81, 180, 182 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивачка 31 серпня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 05 вересня 2014 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №455. Від спільного подружнього життя мають сина: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з січня 2016 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився. Про день місце та час розгляду справи сповіщений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 05 вересня 2014 року. Шлюб був зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №455./а.с.5/ Від спільного подружнього життя мають сина: [PERSON], [INFO]./а.с.6/ Встановлено, що з січня 2016 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, що призводило до частих сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивачка 31 січня 2014 року звернулася до Харцизького міського суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що знаходяться з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1991 року . Від спільного життя мають двох дітей, один з яких, [PERSON], [INFO] року , є неповнолітнім. Подружні відносини з відповідачем припинили в січні 2014 року , у зв'язку із тим, що вони втратили почуття любові, між ними відсутнє взаєморозуміння та виникали розбіжності з вирішення питань сімейного життя. Вони проживають за різними адресами, відносин не підтримують, за час, наданий судом, примирення між ними не відбулось. Вважає, що шлюб розпався і зберегти його неможливо. Суперечок про розподіл майна та виховання неповнолітньої дитини немає. Питання про зміну прізвища не ставить. Відповідач у судове засідання не з,явився по невідомим причинам, про час слухання справи повідомлялися належним чином, від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Суд знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 листопада 1991 року , від спільного життя мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили подружні відносини в січні 2014 року, тривалий час мешкають за різними адресами, відносин не підтримують, за час, наданий судом, примирення між сторонами не відбулось, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Таким чином, судом встановлено, що сім'я сторін розпалася та не може бути поновлена. Суперечок про розподіл майна та виховання дітей немає. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя та зберігання шлюбу суперечить маючим істотне значення інтересам кожного з них. За такими обставинами шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Позивачка 31 травня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступила в шлюб з [PERSON], 01 грудня 2007 року. Шлюб зареєстровано Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №832. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалось у звязку з відсутність взаємопорузуміння, втрати почуття любові та поваги. Протягом останнього року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Позивачка вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просить шлюб розірвати. Майновий спір відсутній. В судове засідання позивачка не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В судове засідання відповідач не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 01 грудня 2007 року, який було зареєстровано Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №832/а.с.8/ Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Встановлено також, що сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання та на протязі останнього року проживають окремо, внаслідок відсутності взаєморозуміння, втрати почуття любові. Примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивачка 5 липня 2017 року звернулася з вказаним позовом до суду, мотивуючи його тим, що з 27 жовтня 2007 року вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. З травня 2015 року фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо. Просила шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не прибула, подала до суду заяву, в якій просила: справу розглянути без її участі, позовні вимоги задовольнити, неповнолітнього сина залишити проживати з нею; після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не прибув, подав до суду заяву, відповідно до якої просив: шлюб розірвати, справу розглянути без його участі; не заперечував, щоб неповнолітній син залишився проживати з позивачкою. Суд, вивчив матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Матеріалами справи встановлено: Згідно свідоцтва про шлюб (серія [NUMBER]), сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області складено актовий запис за № 1105. Згідно свідоцтва про народження (серія [NUMBER]), у сторін [INFO] народився син [PERSON]. Між сторонами склалися особисті неприязні відносини, які перешкоджають подальшому сімейному проживанню, клопотань про надання строку на примирення від сторін не надходило, а тому збереження сім'ї, в даній ситуації, не представляється за можливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сім`ю зберегти неможливо, а тому шлюб підлягає розірванню. Одночасно, суд вважає за можливе, за згодою сторін, неповнолітнього сина залишити проживати з позивачкою. Питання про зміну прізвища позивачка не ставила.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивачка 6 листопада 2018 року звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 грудня 2017 року, в якому дітей не мають. Спільне життя у них не склалось, так як між ними немає взаєморозуміння, вони виявилися людьми з різними поглядами на життя, ведення домашнього господарства та сімейні обовязки подружжя. Відповідач став безпричинно її ревнувати, підозрювати у подружній невірності. З цього приводу між ними стали виникати сварки і скандали, під час яких він ображав її грубими лайливими словами. Всі її спроби та намагання зберегти сім»ю, переконати чоловіка у безпідставності його ревнощів не дали позитивного результату. В липні 2018 року відповідач залишив її та став проживати окремо. З того часу вони припинили шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства. Вона прийшла до твердого переконання, що їх сімя розпалася остаточно. За наведеного, просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалося, виникали сварки і суперечності, з липня 2018 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, вона втратила до відповідача хороші почуття і помиритися з ним не бажає. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити та розглядати справу без його участі, що суд вважає за можливе. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки між ними вже довгий час немає взаєморозуміння, виникали сварки і суперечності, з липня 2018 року вони проживають окремо один від одного, не підтримують подружніх відносин і не ведуть спільного господарства, що свідчить про стійкість і тривалість конфлікту між ними. Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому такий шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст.12, 89, 141, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивачка 7.02.2011 року звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в сумі по 1000 грн щомісячно на кожну дитину. Позов мотивувала тим, що відповідач належним чином не утримує дітей, які проживають з нею. В судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини. Відповідач позов визнав в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Обставини, визнані сторонами відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Тому суд задовольняє вимоги позивача, які є обгрунтованими. Судові витрати згідно зі ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивачка 8 вересня 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 03 липня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Луганської області актовий запис за № 177. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони на протязі останніх років не проживають однією родиною у зв'язку з непорозуміннями, які виникали в родині, щодо різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу, на думку позивачки, є неможливі. Син проживає з матір'ю, спір про поділ майна відсутній. До судового засідання сторони надали заяви з проханням розглянути справу в їх відсутності, позивачка позов підтримує, відповідач позов визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи єдиний намір сторін припинити шлюбні стосунки, суд вважає можливим не надавати сторонам строк для припинення, так як строк може дати позитивних наслідків лише у разі бажання хоча б одного із сторін зберегти родину. На даний час бажання сторін зберегти родину відсутні. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, які наведені у позовної заяві, а також дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечить інтересам сторін. З врахуванням викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивачка cічні 2018 року звернулася в суд з даним позовом, в заяві вказала, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.06.2003 року. Від подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO]. З відповідачем погіршились відносини і він припнив надавати кошти на утримання дітей, утримує дітей лише вона на свої кошти . Більше ніякої допомоги, моральної чи матеріально, відповідач не надає, у вихованні дітей фактично участі не приймає. Відповідач офіційно працевлаштований на шахті «Лісова» та має постійни дохід, а тому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала . уточнила , що просить стягувати аліменти у розмірі 1/3 частина всіх видів доходів відповідача , просила позов задоволити. В судове засідання відповідач не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи , заяв чи клопотань на адресу суду не направляв . Вислухавши пояснення позивачки , дослідивши докази суд встановив слідуюче. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.06.2003 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER]. Від подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO], та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 19.12.2003 року та серії [NUMBER] від 01.12.2005 року. Відповідач достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, останні перебувають на утриманні позивачки. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітніх дітей, зумовлені їх розвитком та станом здоров'я, беручи до уваги те, що відповідач не дотримується вимог даного закону, матеріально дітей в повній мірі не утримує, враховуючи, що останній визнав позовні вимоги, то суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] 01.03.2016р. подала в суд позовну заяву до відповідача [PERSON] про стягнення з нього аліментів в її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] народження, аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення повноліття сина. Позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем, зареєстровано шлюб у виконкомі Попівецької сільської ради Бродівського району, актовий запис № 6. Від цього шлюбу у неї [INFO] народився син [PERSON]. З грудня 2015р. позивачка з відповідачем разом не проживає, з того часу відповідач до сім»ї не з»являється, не цікавиться дитиною, не допомагає матеріально, син повністю перебуває на її утриманні та вихованні. Позивачка зазначає, що відповідач здоровий, може працювати і надавати матеріальну допомогу дитині. В судове засіданні позивачка [PERSON], позов підтримала, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, та пояснив, що є безробітним і отримує допомогу по безробіттю, хворіє на вегето-судинну дистонію, а тому не може сплачувати аліменти у такому розмірі, про який просить позивачка.. З'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11.11.2015 року(а.с.2), [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с.5). Суд, при визначенні розміру аліментів враховує, що на даний час відповідач офіційно не працює, основним його доходом є тимчасові заробітки, часто хворіє, зареєстрований як безробітний у Кременецькому РЦЗ. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На час розгляду справи в суді прожитковий мінімум для дитини віком до шести років становить 1167 грн. Враховуючи наведене, враховуючи, що відповідач не працює та має нерегулярний дохід, суд вважає за можливе визначити аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, зможе сплачувати відповідач, та дасть змогу забезпечити мінімальні потреби дитині. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги вимоги ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття, суд рахує, що позов підлягає до часткового задоволення і з відповідача слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду із позовною заявою і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial