Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять скасувати (зняти) арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 774606) накладений постановою ВП № 37517834 від 15.04.2013 року та зняти заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належать боржнику [PERSON], накладені Богунським відділом державної виконавчої служби міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. У позовній заяві зазначено, що згідно інформаційної довідки № 95549929 від 28.08.2017 року з державного реєстру речових прав нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта [PERSON], встановлено, що підставою виникнення обтяження стала постанова,про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження, серія та номер: ВП№37517834, видана 15.04.2013 року Богунським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 106 від 24.04.2013 року. 27.03.2017 року помер [PERSON] після чого позивачі звернулись до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину. Мотивуючи позовні вимоги позивачі вказали на те, що під час оформлення спадщини нотаріус повідомила, що не зможе видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки на все майно [PERSON] накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Таким чином, фактично квартира належить позивачам, однак оформити її належним чином як того передбачає чинне законодавство України не має можливості, оскільки на квартиру накладені арешт та заборона відчуження. На підставі чого позивачі вважають, що право власності є порушеним та підлягає захисту. Від позивачів надійшли заяви про проведення розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник Богунського ВДВС м. Житомир ГТУЮ в Житомирській області в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив та відзиву на позовну заяву не надав. Третя особа в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Пояснень на позовну заяву не надано. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.\~ Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Інформаційної довідки № 95549929 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів на майна на майно, на підставі постанови Богунського ВДВС Житомирського МУЮ від 15.04.2013 року ВП №37517834 на все майно [PERSON] накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва серії І-ТП №307344 [PERSON] помер 27.03.2017 року (а.с. 6). Згідно відповіді начальника Богунського ВДВС м. Житомир ГТУЮ в Житомирській області від 07.06.2017 року №21095/7.21-40/13, виконавче провадження ВП №37517834 завершено 25.01.2014 року на підставі п 2 ст. 47 Закону України про виконавче провадження та станом на 07.06.2017 року відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] на виконанні у відділі відсутні (а.с. 15). Крім того, у листі від 29.10.2018 року №61289/7.21-30/5 начальника Богунського ВДВС м. Житомир ГТУЮ в Житомирській області зазначено, що матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням стоків зберігання (а.с. 54). Таким чином, виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на майно [PERSON] та оголошено заборону його відчуження, завершено проте, по його завершені державне виконавцем не було скасовано відповідний арешт. Згідно з ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин 1,2 ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно\~ст. 41 Конституції України\~та\~ст. 321 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на момент завершення виконавчого провадження) У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 50 «Про виконавче провадження» (у редакції на момент завершення виконавчого провадження) у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовною заявою) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частинами 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення до суду з позовною заявою) передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у\~частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У відповідності до п. 2 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Проаналізувавши викладене та враховуючи, що позивачі мають намір розпорядитися майном, на яке накладено арешт, а саме оформити спадщину, проте через наявність арешту позбавлені можливості це зробити, беручи до уваги, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на майно [PERSON], завершено, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved