Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивачка 24 липня 2015 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що квартира [ADDRESS] належить їй на підставі договору купівлі-продажу серії ВКК №539185 від 23 квітня 2008 року. Син позивачки [PERSON] проживав в зареєстрованому шлюбу з [PERSON]. На прохання сина та невістки позивачка зареєструвала їх з дітьми в своїй квартирі та надала дозвіл на їх проживання в квартирі. Відповідач, проживав в квартирі з 10.06.2008 року, який добровільно з лютого 2013 року змінив місце свого проживання. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням знятися з реєстраційного обліку, так як вона не має можливості сплачувати за нього комунальні послуги та має намір оформити субсидію. Однак відповідач добровільно відмовлявся знятися з реєстраційного обліку. У зв'язку із тим, що відповідач на теперішній час зареєстрований за спірною адресою, позивачка вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає позивачці розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Оскільки відповідач на даний час не проживає у спірній квартирі просить визнати його втративши право користування квартирою №9 в будинку №32 по вул. Новофрунзенська в м. Дніпропетровську та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В попередньому судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач у попереднє судове засідання не з'явився, надіслав заяву в якій позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому можливо розглянути справу в попередньому судовому засіданні. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, вважає, що позов підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 23.04.2008 року, посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1287 належить позивачці [PERSON] (а.с.12). Згідно довідки комунального підприємства «Житлово-експлуатаційного підприємства» №34 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивачка [PERSON], її невістка [PERSON], відповідач [PERSON] та онука [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником житла, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.405 ЦК України. Так, у відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік. В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Отже, оскільки відповідач вже на протязі тривалого часу не проживає у спірній квартирі, то суд вважає, що є всі підстави визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою №9 в будинку №32 по вул. Новофрунзенська в м. Дніпропетровську, що є підставою для зняття його з реєстрації за вказаною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243грн. 60 коп., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача користь позивача. На підставі викладеного, і

Outcome: approved