Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивачі просять суд встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], за яким позивачам виділити у користування жилу кімнату площею 19,1 кв.м, а відповідачам залишити у користуванні дві інші жилі кімнати площею 10кв.м і 11,9кв.м, у спільному користуванні залишити кухню 7,5кв.м, ванну кімнату 2,6кв.м, туалет 1,0кв.м, коридор 13,3 кв.м, вітальню, вбудовану шафу і веранду; та зобов'язати відповідачів передати їм другий екземпляр ключів. Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивачам належить на праві власності половина квартири (кожному по ?), але позивачі позбавлені можливості користуватись даною квартирою, оскільки відповідачі їх не пускають у квартиру, не дають ключі, чинять перешкоди, з даного приводу вони 3.10.2017р. направили листа відповідачам, в якому просили допустити їх у квартиру і дати ключі, 19.10.2017р. звернулись до поліції. Відповідачі до суду не явились жодного разу. Були неодноразово повідомлені належним чином і завчасно, - їм відправлялись рекомендовані листи за зареєстрованим місцем проживання - адресою вказаної квартири; відзиву на позов, доказів відповідачі не подали. Суд ухвалив справу розглянути заочно, у їх відсутність, по наявним у справі доказам. З наданих доказів судом встановлено: Згідно свідоцтва про право власності на житло, видане фондом комунального майна Броварського міськвиконкому за розпорядженням від 24.02.1999р. [NUMBER], а також згідно довідки КП «Броварське бюро технічної інвентаризації» - згідно архівних даних станом на 21.12.2012р. право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане фондом комунального майна Броварського міськвиконкому за розпорядженням від 24.02.1999р. [NUMBER]. Згідно технічного паспорту на квартиру, - дана квартира є трикімнатною, має три ізольовані жилі кімнати площею 11,9 кв.м. , 10,0кв.м, і 19,1 кв.м., а також кухню 7,5кв.м, ванну кімнату 2,6кв.м, туалет 1,0 кв.м, коридор 13.3 кв.м. Згідно свідоцтва про одруження [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Згідно даних її паспорту- [PERSON] зареєстрована з 17.03.2011р. за адресою [ADDRESS]. Згідно відомостей про реєстрацію, [PERSON] і [PERSON] зареєстровані на постійне проживання у вказаній квартирі відповідно з 2.03.1990р. і з 9.04.1996р. Даних про наявність інших осіб, що зареєстровані на постійне місце проживання у вказаній квартирі, нема. позивачки в ній не зареєстровані. Згідно висновку Броварського ВН ГУНП від 27.10.2017р. - за зверненням позивачів від 19.10.2017р. - встановлено, що опитаний [PERSON] пояснив, що за адресою вказаної квартири він проживає з сином, невісткою і двома онуками. З позивачкою [PERSON] від розлучився з 2004р., і з того часу позивачка в квартирі не проживала, виїхала до Конотопу. Не оспорював, що позивачці на праві власності належить ? частка квартири, але впустить позивачку проживати у квартиру лише після рішення суду з конкретно визначеною часткою для проживання в його квартирі. У висновку позивачці рекомендовано звернутись до суду. Позивачі надали копію листа без адресату, в якому просили надати їм кімнату для проживання у вказаній квартирі і другий екземпляр ключів у зв'язку з тим, що є співвласниками квартири. До листа долучено опис вкладення до рекомендованого листа. Дата відправлення 3.10.2017р. З наданих документів не вбачається, кому даний лист відправлений, і чи отриманий він тим, кому був адресований, і хто є тою особою. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.383 ЦК власник будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, для проживання членів своєї сім,ї. Згідно ст.150 ЖК України власники будинку (квартири) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно ст.358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю, а у разі спору даний спір вирішується у судовому порядку. Згідно ч.3 ст.358 ЦК кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників , які володіють і користуються спільним майном , відповідної матеріальної компенсації. При розгляді даної справи суд виходить з таких міркувань: Виходячи з підстав набуття права власності (приватизація) сторонами, які були членами одної сім,ї (дружина, чоловік і двоє дітей), слід виходити з того, що частки співвласників у вказаному майні є рівними, оскільки інші частки не визначені. Тому права всіх співвласників на дану квартиру є рівними. В тому числі, всі з співвласників мають право на користування належним їм спільним майном у відповідності до часток у праві власності, і в тому числі мають право використовувати дане майно - квартиру - для особистого проживання. Співвласники у разі недосягнення згоди між собою мають право на розділ майна, зокрема кожен співвласник має право вимагати виділ йому його частки в натурі, а у разі неможливості розділу майна в натурі, має право просити встановити порядок користування спільною квартирою. Враховуючи, що на даний час позивачі і відповідачі не створюють одну сім,ю, а з висновку поліції видно, що сторони не дійшли згоди з приводу користування спільною квартирою, то суд вважає, що позивачі мають право просити суд визначити порядок користування спільною квартирою , і що у даному випадку дійсно виникла необхідність у визначенні порядку користування квартирою. Виходячи з рівних часток у праві власності і відповідно у користуванні, на кожного співвласника припадає: 41кв.м : 4 = 10,25 кв.м на кожного. За запропонованим позивачами варіантом порядку користування - їм у користування відходить одна жила кімната більшої площі (19,1кв.м) з виходом на прилеглий балкон, а відповідачам - дві ізольовані жилі кімнати площею 10,0кв.м і площею 11,9кв.м з виходом на прилеглий балкон. Тобто двом позивачкам (які до того ж є особами одного полу і пов'язані родинними стосунками як мати і дочка) при такому порядку користуванні відводиться 19,1кв.м, замість належних їм разом 20,5кв.м Таке зменшення жилої площі на позивачів (кожному на 0,7кв.м) судом визнається несуттєвим і припустимим, прийнятним з урахуванням інших обставин. Натомість при такому варіанті порядку користування квартирою двом іншим співвласникам, які до того ж пов'язані між собою родинними стосунками (батько і син) відводиться у користування дві ізольовані жилі кімнаті, кожна з яких відповідає вимогам щодо жилої кімнати, відповідає їхній спільній частці у квартирі, і навіть перевищує їх спільну частку (21,9кв.м замість належних 20,5кв.м). Менша кімната площею 10,0кв.м фактично відповідає належній одному співвласнику частці (10,25кв.м), а її незначне зменшення (на 0,25кв.м) є несуттєвим, таким, що не може сказатись на повноцінному використанні кімнати одним з співвласників, і крім того таке зменшення є меншим, ніж зменшення площі позивачів, що ставить сторони у фактично рівні умови. Суд при розгляді даної справи не вирішує питання визначення порядку користування вказаними двома кімнатами між відповідачами, оскільки таких вимог не заявлено. Суд, також враховує, що залишення двом особам (відповідачам) у користування двох ізольованих жилих кімнат є кращим і більш вигідним та зручним для них. При цьому також враховується, що таке визначення порядку користування буде враховувати і інтереси малолітньої дитини, яка - зі слів відповідача (як зазначено у висновку поліції) - проживає у квартирі, хоча доказів цьому відповідачем не надано. Разом з тим проживання дитини у квартирі (у разі доведеності даного факту) не є підставою для відмови позивачам у позові про визначення порядку користування квартирою, і не є підставою для зменшення їх житлових прав та для звуження змісту їхнього права власності на вказану квартиру. Решту приміщень слід залишити у спільному користуванні співвласників, оскільки визначити окремий порядок користування даними приміщеннями неможливо, враховуючи їх призначення. При цьому суд враховує заявлені позовні вимоги і не виходить за їх межі. Щодо таких приміщень, як вітальня, вбудована шафа і веранда (про що позивачі вказують у позовній заяві), то суд не вказує дані приміщення, оскільки у технічному паспорті вони не зазначені як наявні, а інших доказів на підтвердження їх наявності у квартирі позивачі не надали. Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідачів видати ключі, то суд не вбачає підстав для задоволення даних позовних вимог, виходячи з того, що позивачами не надано доказів на підтвердження перешкод з боку відповідачів у користуванні квартирою за визначеним судом порядком. З єдиного доказу з даного приводу - з висновку поліції - цього не вбачається. До того ж, позивачами не заявлено вимоги про вселення чи про усунення перешкод у користуванні, не обґрунтовано, коли і які перешкоди відповідачі вчинили. Враховуючи, що суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог і на підставі лише наданих сторонами доказів, і що на позивача покладено обов'язок по доказуванню тих обставин,на які він посилається, а також виходячи з тих обґрунтувань, які позивачі навели у позовній заяві щодо вказаної позовної вимоги, то суд дійшов висновку, що вказані вимоги не обґрунтовані, не доведені і задоволенню не підлягають.

Outcome: partial