Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом в якому просять зобов`язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні приміщенням коридору, площею 5,1кв.м, що знаходиться в мезоніні будинку [ADDRESS] , позначений в технічному паспорті, складеному Львівським ОБТІ 12 травня 1998 року, цифрою 1, шляхом демонтажу запираючих пристроїв в дверях, які ведуть зі сходової клітки в коридор, і в дверях, які ведуть з коридору на горище, та звільнення коридору від належних відповідачам речей. В обґрунтування заявленого позову покликаються на те, що сторони у справі є співвласниками будинку [ADDRESS] , зокрема позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а відповідачі [PERSON] та [PERSON] є в рівних частинах власниками квартири [ADDRESS] , яка знаходиться в мезоніні будинку. Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 22 грудня 2018 року за №437, затверджено акти списання багатоквартирних будинків, в тому числі будинку [ADDRESS] , з балансу Львівського комунального підприємства «Снопківське» та зобов`язано останнє зняти з балансового обліку в тому числі цей будинок. Розпорядженням Галицької районної адміністрації від 19 травня 1998 року за №567 «Про передачу квартир у власність громадян», яке затверджене розпорядженням міського голови м.Львова від 21 травня 1998 року за №294, квартира [ADDRESS] була передана у власність тодішньому користувачу квартири [PERSON] . Під час приватизації квартири до її складу незаконно було включено коридор, площею 5,1кв. м, позначений в технічному паспорті, складеному Львівським ОБТІ 12 травня 1998 року, цифрою 1, який є наскрізно прохідним та з`єднує сходову клітку з горищем будинку. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 16 вересня 2016 року, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року: визнано недійсним та скасовано п.2 Додатку до розпорядження міського голови м.Львова від 21 травня 1998 року за №294, яким затверджено розпорядження Галицької районної адміністрації від 19 травня 1998 року за №567 «Про передачу квартир у власність громадян», та розпорядження Галицької районної адміністрації від 19 травня 1998 року за №567 «Про передачу квартир у власність громадян» в частині передачі у власність [PERSON] приміщення, площею 5,1 кв.м, що знаходиться в мезоніні будинку [ADDRESS] , позначеного в технічному паспорті, складеному 12 травня 1998 року, цифрою 1; скасовано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , видане на підставі розпорядження міського голови м.Львова від 21 травня 1998 року №294, в частині права приватної власності [PERSON] на приміщення коридору, площею 5,1 кв.м, під літерою 6-1; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25 грудня 1998 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І., зареєстрований в реєстрі за №545, в частині відчуження приміщення, площею 5,1 кв.м, що знаходиться в мезоніні будинку [ADDRESS] , позначеного в технічному паспорті, складеному 12 травня 1998 року , цифрою 1; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 30 жовтня 2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І., зареєстрований в реєстрі за №1557, в частині відчуження приміщення, площею 5,1кв.м, що знаходиться в мезоніні будинку [ADDRESS] , позначеного в технічному паспорті, складеному 12 травня 1998р., цифрою 1; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20 серпня 2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А., зареєстрований в реєстрі за №1225, в частині відчуження приміщення, площею 5,1 кв.м, що знаходиться в мезоніні будинку [ADDRESS] , позначеного в технічному паспорті, складеному 12 травня 1998 року, цифрою 1; визнано недійсним договір дарування від 28 вересня 2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А., зареєстрований в реєстрі за №1424, в частині відчуження 1/2 частини приміщення, площею 5,1кв.м, що знаходиться в мезоніні будинку [ADDRESS] , позначеного в технічному паспорті, складеному 12 травня 1998 року, цифрою 1; скасовано запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 3586232) в частині реєстрації в складі квартири [ADDRESS] коридору, площею 5,1кв.м. Згідно вищезазначених судових рішень судами встановлено, що позаквартирний коридор, площею 5,1кв.м, який позначено в технічному паспорті, складеному Львівським ОБТІ 12 травня 1998 року, цифрою 1, що знаходиться в мезоніні будинку [ADDRESS] , є допоміжним приміщенням та належить на праві спільної часткової власності всім власникам приватизованих квартир в будинку. Інформація про скасування запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 3586232) в частині реєстрації коридору, площею 5,1 кв.м, в складі квартири [ADDRESS] внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 березня 2020 року. Позивачі зазначають, що незважаючи на наявність рішення суду, відповідачі продовжують чинити їм перешкоди в користуванні приміщенням даного коридору. Неодноразові звернення позивачів листами від 25.03.2019 року, 15.05.2019 року та 22.05.2020 року, щодо демонтажу запираючих пристроїв в дверях, які ведуть зі сходової клітки в коридор, і з коридору на горище, та звільнення приміщення коридору від належних їм речей, які ними надсилались на адресу відповідачів, повернулись за закінченням встановленого терміну зберігання поштового відправлення. Також ними на дверях, які ведуть у спірний коридор зі сходової клітки, було вивішено відповідне оголошення, про що був складений акт за участю інших співвласників квартир. Однак, відповідачі жодним чином не реагують на їх прохання та двері залишаються зачиненими. Ухвалою суду від 18 серпня 2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом (повідомленням) сторін у справі. Призначено справу до розгляду по суті на 14 вересня 2020 року. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] в судове засідання не з`явились. [PERSON] та [PERSON] подали суду письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, та щодо заочного розгляду справи не заперечують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Направлена на їх адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. З урахуванням положень ст.ст. 128-131, 223, 280-282 ЦПК України, та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті заочно за відсутності учасників справи. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі є співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] , зокрема позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а відповідачі [PERSON] та [PERSON] є в рівних частинах власниками квартири [ADDRESS] (а.с.7-11). Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 16 вересня 2016 року, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року: визнано недійсним та скасовано п.2 Додатку до розпорядження міського голови м.Львова від 21 травня 1998 року за №294, яким затверджено розпорядження Галицької районної адміністрації від 19 травня 1998 року за №567 «Про передачу квартир у власність громадян», та розпорядження Галицької районної адміністрації від 19 травня 1998 року за №567 «Про передачу квартир у власність громадян» в частині передачі у власність [PERSON] приміщення, площею 5,1 кв.м, що знаходиться в мезоніні будинку [ADDRESS] , позначеного в технічному паспорті, складеному 12 травня 1998 року, цифрою 1; скасовано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , видане на підставі розпорядження міського голови м.Львова від 21 травня 1998 року №294, в частині права приватної власності [PERSON] на приміщення коридору, площею 5,1 кв.м, під літерою 6-1; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25 грудня 1998 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І., зареєстрований в реєстрі за №545, в частині відчуження приміщення, площею 5,1 кв.м, що знаходиться в мезоніні будинку [ADDRESS] , позначеного в технічному паспорті, складеному 12 травня 1998 року , цифрою 1; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 30 жовтня 2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Л.І., зареєстрований в реєстрі за №1557, в частині відчуження приміщення, площею 5,1кв.м, що знаходиться в мезоніні будинку [ADDRESS] , позначеного в технічному паспорті, складеному 12 травня 1998р., цифрою 1; визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20 серпня 2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А., зареєстрований в реєстрі за №1225, в частині відчуження приміщення, площею 5,1 кв.м, що знаходиться в мезоніні будинку [ADDRESS] , позначеного в технічному паспорті, складеному 12 травня 1998 року, цифрою 1; визнано недійсним договір дарування від 28 вересня 2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А., зареєстрований в реєстрі за №1424, в частині відчуження 1/2 частини приміщення, площею 5,1кв.м, що знаходиться в мезоніні будинку [ADDRESS] , позначеного в технічному паспорті, складеному 12 травня 1998 року, цифрою 1; скасовано запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 3586232) в частині реєстрації в складі квартири [ADDRESS] коридору, площею 5,1кв.м. (а.с.20-33). Зазначеними рішеннями суду встановлено, що вихід на горище будинку проходить через коридор, площею 5,1 кв.м, який є позаквартирним, наскрізно прохідним та вихід на нього іде із сходової клітки, а відтак належить на праві спільної власності всім власникам квартир будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 березня 2020 року, на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 вересня 2016 року, скасовано запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 3586232) в частині реєстрації в складі квартири [ADDRESS] коридору площею 5,1 кв.м (а.с.10, 11). Як вбачається з тверджень позивачів [PERSON] та [PERSON] - власників квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , відповідачами [PERSON] та [PERSON] , які є співвласниками квартири [ADDRESS] в цьому ж будинку, чиняться їм перешкоди у користуванні спільним коридором, площею 5,1кв.м, що позначений в технічному паспорті, складеному Львівським ОБТІ 12 травня 1998 року, цифрою 1. Стверджують, що відповідачами встановлені запираючі пристрої в дверях, які ведуть зі сходової клітки в коридор, і в дверях, які ведуть з коридору на горище. Крім цього, в коридорі зберігаються належні відповідачам речі. Згідно представлених суду листів від 25 березня 2020 року, 15 травня 2020 року та 22 травня 2020 року позивачі звертались до відповідачів шляхом скерування листів поштовим зв`язком з повідомленням про вручення поштового відправлення, з проханням усунути перешкоди у користуванні спільним коридором, площею 5,1кв.м, шляхом демонтажу запираючих пристроїв в дверях, які ведуть зі сходової клітки в коридор, і в дверях, які ведуть з коридору на горище, та проханням звільнити коридор від належних їм речей, однак такі повернуті відправнику із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.13-17). Крім цього, як вбачається з представленої суду фотографії та акту, позивачами розміщувалось оголошення на дверях спірного коридору, з проханням адресованим відповідачам щодо демонтажу запираючих пристроїв в дверях та звільнення його від їх речей (а.с.18, 19). Однак, як стверджують позивачі такі залишенні без реагування, відповідачами й надалі продовжують чинитись їм перешкоди у користуванні спільним коридором, площею 5,1 кв.м, що позначений в технічному паспорті, складеному Львівським ОБТІ 12 травня 1998 року, цифрою 1. Мотиви, з яких виходив суд, та їх нормативно-правове обґрунтування. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, положення якої кореспондуються з нормами ч.ч.1, 2 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Визначення поняття «допоміжні приміщення» міститься у ст.1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирному будинку», - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комірки, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об`єднання (комірки, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо). Частиною 2 ст.4 цього ж Закону визначено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників (п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирному будинку»). За змістом частини 1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ними спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтями 321, 386 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. За ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі до суду не з`явилися, своїм правом на подання відзиву, доказів на спростування обставин, на які покликаються позивачі, не скористалася. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що відповідачі встановивши запираючі пристрої в дверях, які ведуть з сходової клітки в коридор та в дверях, які ведуть з коридору на горище, порушують законні права, передбачені ст.ст. 382, 383 ЦК України, позивачів у справі. Відповідно до ч. 1-2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 2 ст.5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким способом захисту, на думку суду, є зобов`язання відповідача усунути перешкоди в користуванні приміщенням коридору, площею 5,1кв.м, шляхом демонтажу запираючих пристроїв в дверях, які ведуть зі сходової клітки в коридор, і в дверях, які ведуть з коридору на горище, та звільнення коридору від належних відповідачам речей. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачів підлягають також стягненню на користь позивачів понесені судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, а саме 840,80грн. сплаченого при зверненні до суду з даним позовом судового збору. На підставі ст. ст.16, 317, 319, 321, 369, 381, 382, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved