Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивачі звернулись до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони є власниками квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, який фактично не проживає з 1994 року, не сплачує комунальні послуги, речей, належних відповідачу у квартирі не має. Враховуючи зазначене, позивачі просять усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 23 жовтня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачі у судове засідання не з`явились. В матеріалах справи наявні заяві [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 18.09.1998 року на підставі розпорядження № 3/2585-98, Виконком міської Ради народних депутатів посвідчив, що квартира за адресою: [ADDRESS] джійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з договором дарування, посвідченого 30.11.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 911, [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] ј частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до Довідки № 9205 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: уповноважений власник - [PERSON] , дружина, співвласник - [PERSON] , син, співвласник - [PERSON] , син - [PERSON] . Відповідно до акту складеного сусідами - [PERSON] та [PERSON] та затвердженого головою правління ОСББ «Ефективні Системи Правління», [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS] з 1994 року. Крім того, відповідач не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. Реєстрація відповідача у вказаному будинку порушує права позивачів та їх законні інтереси як власників, оскільки вони не можуть в повній мірі розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника житла таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст.7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач добровільно покинув та не проживає в квартирі належній позивачам більше одного року, суд вважає, що він втратив право на користування цим житлом. При цьому, реєстрація відповідача у належній позивачам на праві власності квартирі створює останнім перешкоду у здійсненні ним права власності, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачами в позовній заяві не заявлено вимогу про стягнення з відповідача судового збору на їх користь, на підставі чого суд вважає можливим в порядку ст. 141 ЦПК України покласти судові витрати по справі на позивачів.

Outcome: approved