Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що їй на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі з 2000 року значиться зареєстрованою її колишня власниця [PERSON], крім якої в квартирі значиться зареєстрованим її чоловік [PERSON], але з січня 2014 року відповідачі у даній квартирі не проживають, їх речей в квартирі немає, комунальні послуги не сплачують. Відповідачі не бажають добровільно виписатися з квартири, чим перешкоджають їй як власнику здійснювати право користування та розпорядження цим майном. У зв'язку з чим позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою №3 в будинку 10 по вул.Калініна в м.Рубіжне шляхом зняття відповідачів з реєстрації, визнавши їх такими, що втратили право користування даною квартирою. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутність, на позові наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не зявились, причину неявки суду не повідомили, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином через засоби масової інформації. Заяви про розгляд справи за їх відсутність від відповідачів не надходило. Відповідно до ч.4 ст.169, 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення 22.05.2015р. згідно ст. 225 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, вважає позовні вимоги [PERSON]О обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Право власності є непорушним. У відповідності зі ст. ст. 317, 319 ГК України власник має право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України\~право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 23.12.2014р. продавці [PERSON] ,[PERSON]А передали, а покупець [PERSON] прийняла у власність квартиру за адресою: [ADDRESS](а.с.6). З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.12.2014 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.8-9). В квартирі №3, розташованій за адресою:м.Рубіжне, вул.Калініна, б.10, зареєстровані: [PERSON] з 23.11.2000р..,[PERSON] з 12.06.2001р., що підтверджено довідкою Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради від 17.03.2015р. №13452 (а.с.14). В акті, складеному за участі сусідів позивачки та засвідченому Виконавчим комітетом Рубіжанської міської ради від 18.03.2015р., зазначено, що на момент його складення за адресою: [ADDRESS] відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають з січня 2014 року, місце знаходження відповідачів невідоме (а.с.11). Після встановлення зазначених обставин суд приходить до наступного висновку. Матеріалами справи підтверджено, що позивачка є власником квартири, в якій залишаються зареєстрованими її колишній власник відповідач [PERSON] та член сім,ї колишнього власника -відповідач [PERSON], які з моменту продажу квартири, з січня 2014 року в ній не проживають. Відповідачі не є членами сім`ї\~\~теперішнього власника- позивача по справі. Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], не являючись власниками квартири за адресою: [ADDRESS], чи членами сім,ї власника житла, але будучи зареєстрованими у ній, позбавляють власника даної квартири [PERSON] права вільно користуватись та розпоряджатися належною їй власністю. Після встановлення зазначених обставин суд приходить до висновку, що усунення перешкод в користуванні власністю повинне бути вчинене шляхом визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, і на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування жилим приміщенням. Тобто, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, передбачає подальше її зняття з реєстраційного обліку. Покласти судові витрати на відповідачів позивач не просить. На підставі ст..41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321,346, 391 ЦК України,

Outcome: partial