Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивачі просять встановити факт прийняття [PERSON], який є спадкодавцем позивачів, спадщини, яка залишилась після його батька [PERSON], який помер 21.04.1974р.; та визнати за ними, як за спадкоємцями першої черги після [PERSON], в рівних частках по 1/3 частці за кожним, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Київська область, м. Бровари, вулиця Осипова, 2, який належав [PERSON] на праві власності, відповідно перейшов у власність його спадкоємцю [PERSON], і який вони, позивачі, успадкували після [PERSON] Позовні вимоги позивачі мотивували тим, що вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], який помер 3.12.2003р. ([PERSON] дружина померлого, [PERSON] і [PERSON] діти померлого) , спадщину прийняли, отримали свідоцтва про право на спадщину на інше майно спадкодавця (будинок по вул. Папаніна 40 в м. Бровари), в рівних частках. Спадковий будинок належав спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину від 19 вересня 1996 року, яке він отримав після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 29 липня 1995 року, якій даний будинок належав на підставі свідоцтва про право власності і на підставі свідоцтва про право на спадщину після її чоловіка [PERSON], який помер 21 квітня 1974 року. Після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалася, але майно після нього успадкували дружина [PERSON] і син [PERSON] Станом на день смерті [PERSON] йому на праві власності належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Київська область, м. Бровари, вулиця Осипова, 2, але за свого життя ні дружина [PERSON] і ні син [PERSON] з приводу даного майна не звертались до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину. Про те, що даний будинок при житті і на день смерті [PERSON] належав останньому, позивачі не знали, але про належність вказаного будинку [PERSON] свідчить нотаріально посвідчений договір забудови від 1949р., витяг із рішення про закріплення садиби від 1949р., акт відведення земельної ділянки від 1949р., і довідка з БТІ про реєстрацію за [PERSON] права власності на вказане домоволодіння, які в дійсності існували, але оригінали були втрачені, збереглись лише копії. Вони звертались до нотаріуса з приводу оформлення спадщини щодо даного майна, але нотаріус їм у видачі свідоцтв на вказане спадкове майно відмовив, пославшись на відсутність правовстановлюючих документів. Відповідачем [PERSON] міською радою Київської області подано заперечення проти позову, в якому відповідач позов не визнав, просив у позові відмовити, пославшись на те, що позивач не надав доказів на підтвердження факту прийняття спадщини, а тому спадкове майно вважається таким, що перейшло у власність держави; крім того звернув увагу, що в документах, поданих позивачами (зведеному акті будівель і споруд та в поповерховому плані будинку є виправлення власника з [PERSON] на ВАТ «Укртелеком». В судове засідання представник не зявився, є заява про розгляд справи у відсутності представника відповідача. У справі 18 червня 2014 року було ухвалено рішення, яким позов був задоволений. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.05.2016р. апеляційну скаргу було відхилено і рішення першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.12.2016р. за апеляційною скаргою третьої особи ВАТ «Укртелеком» рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду було скасовано, справу повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції. Також ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.12.2016р. до участі у справі залучено третю особу на стороні відповідача ВАТ «Укртелеком», який послався на наявність у нього права власності на вказане майно - а саме на гараж, збудований на вказаній земельній ділянці, що увійшов до складу домоволодіння, на яке за позивачами оскаржуваним рішенням було визнано право власності. При розгляді справи по суті представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, зокрема послалась на те, що вказаний житловий будинок і господарські споруди у складі даного домоволодіння був збудований [PERSON] на відведеній йому для цього земельній ділянці, його право на даний будинок було зареєстроване в БТІ, тобто у відповідності до вимог закону того часу, ніяких дій по відчуженню майна [PERSON] не здійснив, дане майно у нього не вилучалось з законних підстав і належало йому на день його смерті, було успадковане його спадкоємцями першої черги дружиною і сином [PERSON]. а вони в свою чергу після смерті [PERSON] прийняли спадщину і відповідно набули право власності на вказане майно. Гараж у складі даного домоволодіння, на який претендує ПАТ «Укртелеком», належав на праві власності [PERSON] у складі цього домоволодіння, був збудований ним при житті, не потребував окремої реєстрації, а всі подальші дії ПАТ «Укртелеком» по присвоєнню вказаного майна здійснив незаконно, зареєстрував своє право на підставі судового рішення, яке у подальшому було скасоване; і на думку позивача третя особа не надала ніяких документів, які б безперечно доводили наявність у третьої особи права власності як на будинок і надвірні споруди у складі домоволодіння, так і окремо на вказаний гараж. Третя особа ПАТ «Укртелеком» самостійних вимог на предмет спору не заявила і відповідного позову не подала. У касаційній скарзі, за якою скасовано рішення суду у даній справі, третя особа посилалась на те, що у складі вказаного домоволодіння по вул. Осипова. 2 в м. Бровари знаходиться належний третій особі гараж-склад, який згідно Переліку майна, переданого то статутного фонду був переданий у власність філії ВАТ «Укртелеком», знаходиться на балансі товариства. Представник третьої особи в судовому засадні пояснила, що вказаний будинок був монтерським будинком підприємства звязку у складі Міністерства звязку, на земельній ділянці приблизно в 50-ті роки був збудований гараж-склад, який у подальшому був переданий на баланс третій особі Фондом державного майна за наведеним вище Переліком, у подальшому в 1995 році товариству був виданий державний акт на право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться гараж, а в 2003році ВАТ Укртелеком зверталось до суду з позовом про визнання за ним права власності на будинок. Протягом всього часу Товариство сплачує податки за землю і вказаний гараж перебуває у нього на баланс, тому на нього не може бути визнано за позивачами право власності в порядку спадкування після [PERSON]. Третя особа просила у позові відмовити. Заслухавши пояснення представника позивачів, представника третьої особи, дослідивши наявні у справі докази, подані учасниками справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини: Щодо встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті його батька [PERSON], то суд встановив наступні обставини: [PERSON] свідоцтва про смерть [PERSON] помер 21 квітня 1974 року в місті Бровари. Враховуючи час смерті, питання про прийняття спадщини після нього слід вирішувати згідно закону, що діяв на той час, тобто ЦК УРСР 1963 року, чинного до 01.01.2004р. [PERSON] ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Спадкоємство за\~законом мало\~місце,\~коли і\~ оскільки\~ воно\~ не\~змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходило до держави. [PERSON] ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця. [PERSON] ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги вважались в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. [PERSON] ст. 549 ЦК УРСР вважалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На підтвердження факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті його батька [PERSON] позивачі надали суду такі докази: Свідоцтвом про народження підтверджується, що [PERSON] був сином [PERSON] та [PERSON] Із свідоцтва про смерть встановлено, що [PERSON] померла 29.07.1995р. Із свідоцтв про право на спадщину за законом, які були видані позивачам на майно спадкодавця [PERSON] - житловий будинок в місті Бровари по вулиці Папаніна, 40, видно, що даний будинок належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] міською державною нотаріальною конторою 19 вересня 1996 року за реєстровим № 4392, зареєстрованому бюро технічної інвентаризації 16 жовтня 1996 року № 1906. За даним свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим [PERSON] міською державною нотаріальною конторою 19.09.1996р. [PERSON] вказаний будинок успадкував після матері [PERSON], яка померла 29.07.1995р. Як видно з свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] вказаний будинок (по вул. Папаніна, 40) належав на підставі свідоцтва про право спільної власності і на підставі свідоцтва про право на спадщину (після чоловіка [PERSON]М.). Таким чином, безспірним є факт прийняття [PERSON] спадщини після матері [PERSON] І таким же безспірним (вже підтвердженим) є той факт, що [PERSON] в свою чергу прийняла спадщину після її чоловіка [PERSON] [PERSON] довідки з місця проживання вони проживали разом за вказаною адресою. Таким чином, майно ( все і без виключень), що належало [PERSON] при його житті і право власності на яке він мав на день його смерті, успадкувала переживши його дружина [PERSON], а після її смерті вказане майно (батьківщину в цілому) успадкував їхній син [PERSON], як єдиний спадкоємець першої черги, який пережив батьків і який спадщину прийняв, оскільки отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Таким чином, суд вважає встановленим факт прийняття спадщини [PERSON] після його батьків [PERSON] і [PERSON] , і відповідно спадщини після батька (опосередковано через прийняття спадщини матір,ю і спадкування після її смерті того самого майна). В межах даної справи позивачі просять встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після батька [PERSON] При встановлених у судовому засіданні обставинах, а точніше виходячи з відомостей, зафіксованих у свідоцтві про право на спадщину, яке було видане [PERSON] після смерті його матері [PERSON], спадщину після чоловіка прийняла дружина, а після її смерті спадщину прийняв їхній син. Разом з тим, для цілей розгляду даної справи і для встановлення даного факту прийняття спадщини, має значення те, що все майно, яке належало батьку [PERSON] перейшло у власність до сина [PERSON] в порядку послідовного переходу права власності в порядку спадкування від батька до матері і від матері до сина. Тобто кінцевим спадкоємцем майна, яке належало [PERSON], став його син [PERSON] Тому суд вважає можливим погодитись з обраним позивачем способом захисту своїх прав, і вважає можливим замість встановлення послідовності спадкувань [PERSON] після [PERSON] (дружиною після чоловіка) і [PERSON] після [PERSON], встановити у відповідності до заявленої позовної вимоги факт прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON] (що для цілей розгляду даної справи і для визнання права власності на спадкове майно, є тим самим). Щодо прийняття спадщини позивачами після смерті [PERSON], суд встановив: [PERSON] помер 03.12.2003р., що підтверджується свідоцтвом про смерть. Із спадкової справи № 641 до майна померлого 03 грудня 2003 року [PERSON] вбачається, що після його смерті із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом у встановлений законом строк звернулися позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] (дружина і діти померлого). Свідоцтвами про народження та про шлюб підтверджуються родинні стосунки позивачів з померлим (діти і дружина). 26 листопада 2004 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадкове майно, на яке видані свідоцтва, складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в місті Бровари по вулиці Папаніна, 40, що належав померлому [PERSON] Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась 3 грудня 2003р., а з 1.01.2004р. набрав чинності новий ЦК України, який дещо змінив підстави і спосіб прийняття спадщини спадкоємцями, і враховуючи, що обома законами встановлювався шестимісячний строк для прийняття спадщини, який закінчився після введення в дію ЦК України, то при вирішенні спадкового спору у даному випадку слід застосовувати норми ЦК України, чинного з 1.01.2004р. У ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] із ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи положення ЦК України щодо прийняття спадщини, зокрема, що у разі прийняття спадщини спадкоємцем вважається, що він прийняв спадщину у повному обсязі, а також що при наявності декількох спадкоємців, які спадкують в одній черзі, їх спадкові права є рівними, - то суд виходить з того, що позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] (чоловіка та батька) у повному обсязі спадкового майна, яке належало спадкодавцю на день його смерті, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і для цього не має значення, чи виявляли спадкоємці волю щодо спадкування окремого майна, належного спадкодавцю, і чи знали вони про таке майно. Тому не викликає сумніву той факт, що у разі якщо позивачі, які отримали свідоцтва про право на спадщину щодо частини спадкового майна, доведуть сам факт належності спадкодавцю на день його смерті певного іншого майна, вважатиметься встановленим, що спадкоємці прийняли дане майно у спадщину і набули на нього право власності в рівних частках з моменту відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця, незалежно чи виявили вони відносно цього майна свою волю, і чи знали вони про наявність такого майна. Це стосується і спірного домоволодіння. Тому для визнання за позивачами права власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування вони мають довести, що майно належало спадкодавцю [PERSON] станом на день його смерті (21.04.1974р.), і що у подальшому воно не вибуло із власності спадкоємця [PERSON] і наступного спадкоємця [PERSON] протягом життя та що воно належало [PERSON] на праві власності станом на день його смерті (3.12.2003р.). Щодо належності спадкодавцю [PERSON] станом на день його смерті вказаного домоволодіння по вул. Осипова, 2 в м. Бровари, а також щодо належності спірного гаражу у складі даного домоволодіння [PERSON], то суд встановив наступне: Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підтвердження належності [PERSON] даного домоволодіння в місті Бровари по вул. Осипова, 2 позивачі надали такі докази: Рішення (витяг) виконкому [PERSON] селищної ради № 29 від 12 листопада 1949 року, яким [PERSON] для будівництва жилого будинку виділено земельну ділянку по вулиці Осипова, 2; Договір про право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 21 листопада 1949 року, згідно якого [PERSON] виділено земельну ділянку по вулиці Осипова, 2 в селищі Бровари для будівництва жилого будинку; Акт від 21 листопада 1949 року про відвід в натурі садибної ділянки під індивідуальне житлове будівництво забудовнику [PERSON]; Генеральний план забудови садибної ділянки № 2 по вулиці Осипова у селищі Бровари, затверджений 23 листопада 1949 року, в якому власником вказаний [PERSON] [PERSON] відповіді [PERSON] МБТІ від 23 жовтня 2002 року за № 2464 на адресу ВАТ «Укртелеком» на лист «Укртелекому» щодо оформлення права власності на житловий будинок № 2 по вулиці Осипова в місті Бровари МБТІ повідомило, що заявлене право власності на житловий будинок № 2 по вулиці Осипова в місті Бровари ще з 1949 року зареєстроване за [PERSON] Рекомендовано право власності визнавати в суді. Є довідка про належність обєкту нерухомості по вул. Осипова, 2 в м. Бровари, зареєстровано в БТІ в реєстровій книзі під реєстром №285, в графі «власник» першим записом значиться запис про [PERSON], підстава: Договір на право забудови від 21.11.1949р., посвідчений 4-ю Київською держнотконторою 27.12.1949р. за реєстровим №44400, після даного запису є наступний запис про власника ВАТ «Укртелеком», підстава: рішення Броварського міського суду від 22.01.2003р. Також суду надана фотокопія вказаної довідки в її початковому вигляді, в якій є лише перший запис про першого і єдиного власника [PERSON], підстава: Договір на право забудови від 21.11.1949р., посвідчений 4-ю Київською держнотконторою 27.12.1949р. за реєстровим №44400, тобто довідка з інформацією щодо власника до внесення до неї наступного запису. Оскільки дані довідки (їх копії) надані: перша - третьою особою, друга- позивачем, але в копії, то суд, погоджується з тим, що даним документом є один документ, в який за хронологією пізніше був зроблений наступний запис про право власності ВАТ «Укртелеком». Таким чином, з сукупності вказаних доказів (рішення виконкому селищної ради, акту про відвід земельної ділянки під забудову, договору про право забудови), які у своїй сукупності є правовстановлюючими документами на дане майно, встановлено, що першим власником вказаного обєкту нерухомого майна був [PERSON] і його право виникло на підставі вказаних вище документів як у забудовника будинку на відведеній йому для цього земельній ділянці. Дане право власності підтверджене довідкою БТІ про реєстрацію - тобто у повній відповідності до вимог закону щодо реєстрації обєктів нерухомості та прав на них, який регулював дані питання і був чинним на час набуття майна у власність. Тобто право власності [PERSON] (створювача майна) на даний обєкт було оформлене належним чином, станом на час реєстрації в БТІ і на час створення вказаної довідки про належність обєкту, - таке право не було оспорюваним, було підтвердженим офіційно, вважається встановленим і не потребує додаткового доказування цим власником або його правонаступниками, і вказані документи у їх сукупності є правовстановлюючими документами щодо прав [PERSON] на вказане майно. Дані правовстановлюючі документи нічим не спростовані і у їхній сукупності доводять право власності [PERSON] на вказаний обєкт . Щодо наступного запису у вказаній довідці про власника спірного обєкту ВАТ «Укртелеком», - через наявність якого і виник спір щодо права власності на вказаний обєкт, - то такий запис був зроблений у вже існуючий документ на підставі рішення суду від 22.01.2003р., яке у подальшому скасоване. Оскільки дане рішення скасоване в 2014 році, то слід виходити з того, що останній запис про власника є нечинним, оскільки підстава, на якій внесено дане виправлення, недійсна; відповідно, автоматично відновлено попередній і єдиний запис про власника обєкту - [PERSON] Так, Рішенням Броварського міського суду від 22.01.2003р. (на підставі якого було внесено наведений вище запис у довідці про належність обєкту нерухомості) - позов ВАТ «Укртелеком» було задоволено, визнано незаконною реєстрацію за [PERSON] будинку №2 по вулиці Осипова в м. Бровари; визнано за позивачем право власності на вказаний будинок. Як видно з мотивувальної частини рішення, - єдиною підставою визнання за ВАТ «Укртелеком» права власності на будинок у рішенні від 22.01.2003р. зазначалось те, що згідно інвентарної картки з 1954 року будинок стоїть на балансі Київського ТУРМу і згідно довідки з того часу ЦЕСЗЛ сплачує амортизаційні відрахування за даний будинок; а також те, що [PERSON], який в 1949р. уклав договір з місцевою радою на побудову будинку і який був прописаний у будинку з 1956 року, помер в 1974 році, і спадщину після нього ніхто не прийняв. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 3.04.2014р. рішення суду першої інстанції від 22.01.2003р. скасовано і у позові ВАТ «Укртелеком» відмовлено. За змістом рішення, апеляційний суд, відмовляючи у позові, виходив з того, що позивач «Укртелеком» не надав доказів і не навів жодної з передбачених законом «Про власність» підстав для набуття права власності на вказане майно, а з наданих апелянтом [PERSON] доказів (рішення Виконкому [PERSON] селищної ради від 12.11.1949р. №29 про закріплення за [PERSON] садиби по вул. Осипова 2, договір на побудову будинку від 21.11.1949р., укладений [PERSON] з райкомунгоспом, довідка БТІ про реєстрацію права власності на будинок за [PERSON], інвентарна картка про знаходження будинку на балансі Київського ГУРМУ з 1954року, відомості з будинкової книги про прописку начальника 8-ї лінійної дільниці Київського ЛТУ звязку [PERSON] в даному будинку з 25.10.1956р.) слідує, що спірний будинок належав [PERSON], а «Укртелеком» не довів підстав набуття ним права власності. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1.10.2014р. рішення суду першої інстанції від 22.01.2003р. і рішення апеляційного суду від 3.04.2014р. скасовано, справу повернуто на розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Броварського міського суду від 18.12.2014р. позов ВАТ «Укртелеком» до [PERSON] про визнання права власності на будівлю залишено без розгляду з підстав повторної неявки позивача. Ухвала набрала законної сили. Таким чином, виходячи з наданих позивачем документів, що стосуються прав на спірне нерухоме майно, враховуючи, що [PERSON] в 1949 році було передано земельну ділянку з цільовим призначенням під забудову житлового будинку, що саме з ним укладався договір на забудову будинку на відведеній земельній ділянці, що був складений генеральний план забудови вказаної садибної ділянки, і на підставі даних документів в БТІ з 1949 року було зареєстровано новозведений житловий будинок на праві власності за [PERSON], то суд робить висновок, що першим від створення обєкту і єдиним власником спірного майна, чиє право зареєстроване у відповідному закону порядку, є [PERSON] Єдиною підставою зміни власника і реєстрації ВАТ «Укртелеком» свого права власності на вказаний обєкт було наведене вище судове рішення про визнання за ВАТ «Укртелеком» права власності на вказаний обєкт нерухомості. Однак, враховуючи, що реєстрація права власності проведена на підставі рішення, яке скасоване, то з такого рішення не настало наслідків правового змісту, зокрема не відбулось зміни власника оспорюваного майна. Єдина підстава виникнення права власності на домоволодіння у ВАТ «Укртелеком» перестала існувати, оскільки судове рішення було скасоване, і причому вона перестала існувати з самого моменту виникнення такої підстави. Таким чином, право власності першого власника [PERSON] було безперервним (незалежно від внесення запису про іншого власника) і існувало у нього від часу набуття майна у власність і до самої його смерті, і після смерті перейшло в день відкриття спадщини до спадкоємця, оскільки згідно закону, що регулює спадкові правовідносини, спадкоємець приймає спадщину і набуває право власності на майно спадкодавця у день відкриття спадщини. Наявності будь-яких інших підстав виникнення у ВАТ «Укртелеком» права власності на вказане майно третя особа не довела і відповідних доказів не надала, більш того, в межах даної справи не заявила самостійних вимог щодо предмету спору або його частини. Зі змісту вказаного скасованого рішення видно, що при розгляді вказаної справи (за позовом ВАТ «Укртелеком» до [PERSON] про визнання права власності і скасування реєстрації права власності відповідача ) ВАТ «Укртелеком» не надав суду будь-яких документів, які б могли розглядатись як правовстановлюючі. Оскільки право власності за [PERSON] вже було зареєстрованим, то відсутня необхідність позивачам як спадкоємцям доводити наявність у спадкодавця права власності на це майно, і відсутня необхідність заявляти окремий позов на кшталт поновлення такого права після скасування судового рішення, за яким право власності було визнано за іншою особою. Крім того, суд враховує, що будинок зведений на земельній ділянці, відведеній [PERSON] саме під житлову забудову, і визначеним землекористувачем є [PERSON], що також у своїй логічній послідовності вказує на нього як на забудовника і відповідно на першого власника вказаного житлового будинку. Таким чином, в межах даної справи і для цілей розгляду заявленого позову, суд вважає встановленим, поки іншою особою не буде доведене інше, що спірний будинок дійсно належав на праві власності спадкодавцю [PERSON], і право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно не було ним втрачене на день його смерті і відкриття спадщини; не встановлено фактів відчуження власником [PERSON] при житті свого майна будь-якій особі, в тому числі третій особі ВАТ «Укртелеком». Оскільки встановлено, що [PERSON] на день смерті належало вказане нерухоме майно на праві власності, то воно увійшло до складу спадщини і було успадковане спадкоємцями після його смерті, тобто в порядку спадкування перейшло до спадкоємця [PERSON], а після неї до спадкоємця [PERSON], незалежно від того, чи знав спадкоємець про наявність конкретно цього майна, оскільки встановлено, що спадщину спадкоємці прийняли. При житті [PERSON] не здійснив відчуження успадкованого ним після батьків майна, зокрема вказаного домоволодіння по вул. Осипова, 2 в місті Бровари. Тому вказане майно увійшло до складу спадщини, що відкрилась з його смертю, і було успадковане його спадкоємцями (позивачами в рівних частках), - незалежно від того, що в цей час було ухвалено (і у подальшому скасовано) судове рішення про визнання права власності на дане спадкове майно за іншою особою (ВАТ «Укртелеком»). Таким чином, позивачі успадкували вказане майно і набули на нього право власності з законних підстав. Позов в цій частині обґрунтований і підлягає задоволенню. Щодо претендування третьою особою на спірне домоволодіння і, зокрема, на спірний гараж, то суд виходить з того, що в даній справі третя особа не заявила самостійних вимог на предмет спору, не заявила самостійного позову про визнання за нею права власності на спірне майно, або про припинення права власності [PERSON] на вказану будівлю (яка є у складі належного йому домоволодіння), тощо. Тому в межах даної справи не є предметом встановлення право власності третьої особи на вказане майно (гараж). Більш того, третьою особою не надано таких доказів, які б спростовували подані позивачем докази на підтвердження наявності права власності у [PERSON] на спірне домоволодіння. Третя особа не надала правовстановлюючих документів на спірний гараж. Жоден з поданих третьою особою документів не є правовстановлюючим і не спростовує наявності у [PERSON] права власності на домоволодіння по вул. Осипова. 2 при житті і станом на день його смерті, не доводить переходу права власності до третьої особи після його смерті і до даного часу. Не надано доказів того, що спірний гараж був збудований після смерті [PERSON] , а з наявних доказів напроти видно , що гараж збудований в 50-ті роки, тобто при житті [PERSON] Не надано доказів, що «Укртелеком» збудував гараж, і що збудував його при житті [PERSON] за його згодою. ВАТ «Укртелеком», подаючи апеляційну та касаційну скарги на рішення суду у даній справі, послався на наявність у нього права власності на вказану будівлю, і як докази з цього приводу ним подані такі документи: Наказ Держкомітету звязку та інформатизації № 155 від 27.12.1999р. про створення ВАТ «Укртелеком» на базі цілісного майнового комплексу Українського ДП електрозвязку «Укртелеком». 17.06.2011р. на підставі закону «Про акціонерні товариства», рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Укртелеком» від 14.06.2001р. ВАТ «Укртелеком» перейменоване в ПАТ «Укртелеком». Наказ Держкомітету звязку та інформатизації № 109 від 31.05.2002р. згідно якого на виконання Наказу ДКЗІ №155 від 27.12.1999р. наказано передати нерухоме майно, що знаходиться на балансі УДПЕЗ «Укртелеком» станом на 01.07.1999р. у власність ВАТ «Укртелеком». Перелік майна, переданого до статутного фонду\~ВАТ «Укртелеком»,\~ в якому під номером №335 є запис про гараж по\~вул.Осипова, 2 у м. Бровари (передано у власність Київської філії ПАТ «Укртелеком» від Фонду державного майна). Надана Інвентарна картка №7055 обліку основних засобів ТУРМ на монтерський будинок в м. Бровари. 1 шт., 216кв.м, де є запис про дату введення в експлуатацію 1954, інвентарний номер 051, - але в ній відсутня адреса обєкту , том вона не може вказувати на те, що стосується саме будинку по вул. Осипова, 2, або гаражу за даною адресою. Державний акт на право постійного користування землею, землекористувач Київське обласне підприємство електрозвязку «Київоблтелеком», [PERSON] дільниця №2 ЦЛКС-7, м. Бровари, вул. Осіпова, 2, виданий 26.04.1995р. [PERSON] міською радою на земельну ділянку площею 0,094га, землю надано у постійне користування для розміщення виробничої бази відповідно до рішення Виконкому [PERSON] міської ради №75 від 21.03.1995р. Рішенням Виконкому [PERSON] міської ради від 16.12.2014р. №730 надано адресу гаражу по вул. Осипова 2, замовник ПАТ Укртелеком, Київська обласна філія, - «вул.Осипова.2». (п.1.5. рішення). [PERSON] Виконкому [PERSON] міської ради від 10.06.2016р. позивачу , в ньому зазначено, що адреса «вул. Осипова, 2» була присвоєна обєкту нерухомого майна - гаражу, а не субєкту господарювання, тому нема потреби у скасуванні п.1.5 рішення виконкому від 16.12.2014р. про присвоєння адреси гаражу. В технічному паспорті на гараж по вул. Осипова, 2 в м. Бровари, замовником зазначений ВАТ «Укртелеком», дата виготовлення 2.09.2015р. [PERSON] техпаспорту - гараж літер А уявляє собою прямокутну будівлю з трьома приміщеннями, площею 19,9кв.м, 20.3, кв.м, 30.3кв.м, рік забудови 1965, стіни цегла, покрівля шифер, перекриття деревяні балки. Рішенням про відмову у державній реєстрації речових прав №25915045 від 6.11.2015р. державним реєстратором було відмовлено у заяві ВАТ Укртелеком у проведенні реєстрації права власності на гараж по вул. Осипова 2, з тих підстав, що подані на реєстрацію документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. (дане рішення заявником не оскаржувалось. ) Технічний паспорт на житловий будинок по вул. Переяславський шлях, №2 (колишня Осипова) в м. Бровари, виготовлений 20.04.2016р., в якому значиться будинок, а також надвірні споруди Ж- гараж-склад, Д- сарай, Е- вбиральня, №-огорожа, в плані гаражу-складу Ж вказано будівлю прямокутної форми площа 69,7кв.м, рік побудови не вказано. Всі документи, які надані третьою особою на спростування наявності у [PERSON] права власності на гараж як складової частини належного йому домоволодіння, створені безпосередньо третьою особою або походять від осіб, правонаступником яких є третя особа, тобто дані документи не мають у собі вияву волі землекористувача і власника домоволодіння, і не є актами індивідуальної дії, які б походили від компетентних органів. Як пояснила представник третьої особи, забудовником гаражу був «Укртелеком», і гараж збудований в 50-х роках минулого сторіччя на земельній ділянці, що перебувала у державній власності і у користуванні «Укртелекому». Разом з тим, такі ствердження є суперечливими, оскільки як видно з наведених вище доказів (Рішення виконкому [PERSON] селищної ради № 29 від 12 листопада 1949 року, яким [PERSON] для будівництва жилого будинку виділено земельну ділянку по вулиці Осипова, 2, Договору про право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 21 листопада 1949 року; Акту від 21 листопада 1949 року про відвід в натурі садибної ділянки під індивідуальне житлове будівництво забудовнику [PERSON]; Генерального плану забудови садибної ділянки № 2 по вулиці Осипова у селищі Бровари, затвердженого 23 листопада 1949 року), - вказана земельна ділянка, на якій розташований спірний гараж, була виділена у постійне користування (під забудову) [PERSON] в 1949 році. Будь-яких документів про вилучення земельної ділянки від [PERSON] суду не надано. Третя особа посилається на наявний у неї державний акт на право користування земельною ділянкою за адресо вул. Осіпова, 2 в м. Бровари від 1995 року. Разом з тим, як видно з дати видачі державного акту - він виданий набагато пізніше року забудови спірного гаражу (1954). І суд приймає до уваги, що ще в 1949 році вказана земельна ділянка була виділена під забудову [PERSON], а для розгляду даної справи має значення, що станом на рік забудови законним користувачем був саме [PERSON] [PERSON] архівної довідки №48 від 3.03.2000р. [PERSON] міськдержархіву довідкові документи [PERSON] селищної ради за 1945-1954 роки збереглись частково, в існуючих документах за ці роки немає відомостей про виділення земельної ділянки [PERSON] ЛТУ Міністерства звязку в м. Бровари по вулиці Осипова, 2. [PERSON] з державного реєстру речових права на нерухоме майно 17.08.2015р. здійснено реєстрацію права власності позивачів (за кожним по 1/3частці) на земельну ділянку по вул. Осипова, 2 в місті Бровари, кадастровий номер ділянки 3210600000:016017:0042, площа 0,092га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності від 4.09.2015р. Як пояснила представник позивачів - дану земельну ділянку вони отримали в порядку безоплатної передачі земельної ділянки (присадибної) у власність. Як видно з кадастрового плану земельної ділянки, переданої у власність позивачам, - на ній розташована споруда під літерами КН, зі слів третьої особи - саме ця споруда є спірним гаражем-складом. Порівнявши план земельної ділянки у наданому третьою особою державному акті, а також план ділянки у генеральному плані забудови від 1949р., а також у свідоцтві про право власності на земельну ділянку, яке було видане позивачам в порядку приватизації присадибної ділянки за вказаною адресою, не роблячи висновків щодо ідентифікації земельних ділянок, в межах даної справи і для цілей розгляду даного позову та аналізу аргументів третьої особи щодо її права на спірне майно, суд звертає увагу, що у вказаних документах мова йдеться про ту саму земельну ділянку. Питання дійсності наведених правовстановлюючих документів щодо земельної ділянки суд не вирішує в межах даної справи, оскільки таких позовних вимог учасники справи не заявили. Але, виходячи виключно з послідовності створення даних документів, суд робить висновок, що станом на рік забудови спірного гаражу він зводився на земельній ділянці, відведеній [PERSON] під забудову будинку. Принаймні іншого третя особа не довела. Суд також враховує, що визначальним є право власності на житловий будинок, а інші надвірні споруди господарського (нежилого) призначення є належністю основній речі, і відповідно право власності на таку будівлю є похідним від права власності на основний обєкт (будинок), і власникові будинку нема необхідності окремо доводити наявність у нього права власності на окрему будівлю господарського призначення у складі належного йому домоволодіння, і в тому числі будівлі, зведеній на земельній ділянці, що виділена йому під житлову забудову. З іншої сторони, права власності інших осіб на дане майно є спірними і підлягають доказуванню, і це вимагає від особи, що претендує на таке право, принаймні звернутись до суду з позовом на захист свого права. Таким чином, як за забудовником ([PERSON]М.), так і як за користувачем земельної ділянки ([PERSON]М.), відведеної під забудову і на якій зведено спірну споруду гаражу, а також виходячи з того, що гараж є господарською спорудою, права на яку є похідними від права на основну річ, і враховуючи рік забудови, - то за будь-якою з наведених ознак є підстави вважати, що спірний гараж перебуває у складі домоволодіння по вул. Осипова, 2 в місті Бровари під назвою господарська споруда гараж, і тому у складі даного спадкового майна перейшов у власність спадкоємцям. Особа, яка вважає, що спірна будівля належить (або належала) їй, має доводити свої права у судовому порядку шляхом предявлення відповідного позову. Оскільки даного позову ПАТ «Укртелеком» не заявило і це не є предметом розгляду в даній справі, то суд, задовольняє позов і визнає право власності за позивачами на вказане спадкове майно в цілому: на домоволодіння по вулиці Осипова, 2 в місті Бровари, що складається з житлового будинку і господарських будівель та споруд, без будь-яких виключень. Тому суд задовольняє позов повністю і не вбачає підстав для задоволення позову лише в частині визнання права власності на будинок (без господарських споруд чи окремої споруди) та/або для відмови у позові в тій частині, що стосується окремих споруд, зокрема вказаного гаражу. Разом з тим, задовольняючи позов повністю, суд враховує, що розглядається спадкова справа, і у ній вирішується виключно спір про наявність спадкових прав на цілий обєкт, та не виходячи за межі позовних вимог, суд не вдається в деталізацію з приводу технічного наповнення цілісного обєкту нерухомості за даною адресою, і резолютивну частину рішення викладає у відповідності до заявлених позовних вимог без зайвої технічної деталізації, з зазначенням лише адреси обєкту нерухомості, тобто згідно з вимогами до реєстраційного запису в реєстрі речових прав на майно. У разі виникнення спору з приводу окремої будівлі у складі цілісного обєкту права власності, він має вирішуватись у суді за конкретно заявленим позовом заінтересованої особи до визнаного власника. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Постановою від 7.06.2014р. нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після [PERSON] на дане майно: житловий будинок №2 по вулиці Осипова в м. Бровари; підстава відмови: відсутні документи на підтвердження права власності спадкодавця на вказане майно; вказане нерухоме майно зареєстроване на праві власності за ВАТ «Укртелеком» на підставі рішення Броварського міськрайонного суду від 22.01.2003р. При розгляді даної справи судом встановлено наявність спадкових прав у позивачів відносно даного майна, і позивачами доведено наявність у них права власності на вказане майно, яке належало при житті спадкодавцю, і яке послідовно перейшло у власність спадкоємцям в порядку спадкування за законом, в рівних частках. Позов в цілому підлягає задоволенню.

Outcome: approved