Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищевказаною позовною заявою, яку згодом уточнили, в обґрунтування своїх вимог зазначили, що 18.03.1991 року на підставі рішення Довгинцівського РВК за № 61, [PERSON] (яка на той час була не одруженою та носила прізвище «[PERSON]», було видано ордер на вселення в однокімнатну житлову квартиру, загальною площею 34, 44 кв.м., житловою площею 17, 44 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS]. Житлова квартира знаходилася в будинку ЖБК «Восток-34». Одразу ж після вселення - 24.05.1991 року, [PERSON] ( на той час [PERSON].) здійснила оплату першої частини пайового внеску за житлову квартиру в розмірі 4 600 крб., що відповідно становило 1/3 частку вартості всієї житлової квартири. 21.06.1991 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією відповідного свідоцтва про шлюб. Вже за час шлюбу, [PERSON] та [PERSON] за рахунок спільних грошових коштів було виплачено 2/3 частки пайового внеску за житлову квартиру, а саме: 12.03.1992 року, внесено суму в розмірі 5 000,00 крб., та 21.04.1992 року - 5 597, 00 крб. Таким чином, повністю вартість квартири була виплачена в 1992 році. Таким чином, враховуючи, що вартість 2/3 часток житлової квартири була сплачена подружжям [PERSON] за час шлюбу, відповідно до ст. 22 діючого на той час КпШС України, дана частка майна належить їм на праві спільної сумісної власності, а 1/3 частка житлової квартири належить [PERSON] на праві особистої приватної власності, оскільки її вартість сплачена нею до реєстрації шлюбу. Так сталося, що за життя [PERSON] не отримала правоустановчих документів на житлову квартиру. Однак, враховуючи положення діючого законодавства, навіть незважаючи на відсутність правоустановчих документів на житлову квартиру, 2/3 частки житлової квартири належить на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON], у зв'язку із чим, позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частку паєнагромадження, визнання 2/3 частин житлової квартири спільною сумісною власністю подружжя, та відповідно визнання за ним права власності на 1/3 частку житлової квартири, як на частку придбану за час шлюбу. Решта частина паєнагромадження, а саме його 2/3 частки та 2/3 частки житлової квартири є відповідно власністю [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть. На майно [PERSON] відкрилася спадщина. У зв'язку із цим, позивачі по справі - діти покійної, звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері. Позивач [PERSON], не бажаючи приймати спадщину після смерті своєї дружини, відповідно подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь своїх дітей. Після закінчення шести місячного строку, дітям покійної було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правоустановчі документи на житлову квартиру. Отримати в даний час правоустановчі документи на майно неможливо у зв'язку із смертю [PERSON], яка була членом ГЖК та на імя якої видався ордер. У зв'язку із цим позивачі змушені звернутися до суду із даним позовом, оскільки іншим чином вони не можуть захистити свої майнові права та інтереси. Позивачі у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи, повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Третя особа до суду не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи, повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти задоволення позову, покладаються на розсуд суду. Оскільки судове засідання проводиться без участі сторін, суд вважає, що його можливо провести без фіксування технічними засобами, на підставі наявних у справі матеріалів, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги заяви сторін, суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 18.03.1991 року на підставі рішення Довгинцівського РВК за № 61, (а.с. 5-6), [PERSON] (яка на той час була не одруженою та носила прізвище «[PERSON]», було видано ордер на вселення в однокімнатну житлову квартиру, загальною площею 34, 44 кв.м., житловою площею 17, 44 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS]. Житлова квартира знаходилася в будинку ЖБК «Восток-34». (Даний факт підтверджується копією відповідного ордеру (а.с. 8). Одразу ж після вселення - 24.05.1991 року, [PERSON] ( на той час [PERSON].) здійснила оплату першої частини пайового внеску за житлову квартиру в розмірі 4 600 крб., що відповідно становило 1/3 частку вартості всієї житлової квартири. 21.06.1991 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією відповідного свідоцтва про шлюб. Вже за час шлюбу, [PERSON] та [PERSON] за рахунок спільних грошових коштів було виплачено 2/3 частки пайового внеску за житлову квартиру, а саме: 12.03.1992 року, внесено суму в розмірі 5 000,00 крб., та 21.04.1992 року - 5 597, 00 крб. Таким чином, повністю вартість квартири була виплачена в 1992 році. Даний факт підтверджується відповідною довідкою із ЖБК (а.с. 9). Таким чином, враховуючи, що вартість 2/3 часток житлової квартири була сплачена подружжям [PERSON] за час шлюбу, відповідно до ст. 22 діючого на той час КпШС України, дана частка майна належить їм на праві спільної сумісної власності, а 1/3 частка житлової квартири належить [PERSON] на праві особистої приватної власності, оскільки її вартість сплачена нею до реєстрації шлюбу. За життя [PERSON] не отримала правоустановчих документів на житлову квартиру. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть (а.с. 10). На майно [PERSON] відкрилася спадщина. У зв'язку із цим, позивачі по справі - діти покійної, звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері. Позивач [PERSON], не бажаючи приймати спадщину після смерті своєї дружини, відповідно подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь своїх дітей. Після закінчення шести місячного строку, дітям покійної було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правоустановчі документи на житлову квартиру (а.с.12). Отримати в даний час правоустановчі документи на майно неможливо у зв'язку із смертю [PERSON], яка була членом ГЖК та на імя якої видався ордер. У зв'язку із цим ми змушені звернутися до суду із даним позовом, оскільки іншим чином не можемо захистити свої майнові права та інтереси. Відповідно до ст. 15 та 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є зокрема визнання права. Відповідно до п.5-1 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» зазначено, що згідно ст.. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Виходячи з цього, особа, якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу. Відповідно до п. 6. ППВСУ , зазначено, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Відповідно до ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не подав заяву про відмову у прийнятті спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя хто його пережив та батьки.

Outcome: approved