Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

позивачі звернулись до суду з позовом в якому просять визнати незаконним та скасувати державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №557595 від 09.07.2009р. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що ухвалою Львівської міської ради №2719 від 18.06.2009р. було затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку по [ADDRESS] у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку. Проте, в подальшому службовими особами відповідачів було видано державний акт про право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку, вказавши її цільове призначення - для будівництва житлового будинку, а не для будівництва індивідуального житлового будинку. Враховуючи те, що земельна ділянка, згідно ухвали Львівської міської ради, надавалась для будівництва індивідуального житлового будинку, державний акт є незаконним, оскільки у ньому зазначено, що така надана для будівництва житлового будинку, що дало можливість в подальшому здійснювати на вказаній земельній ділянці будівництво багатоквартирного багатоповерхового будинку. В судовому засіданні позивачі та їх представники позов підтримали, дали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просять позов задоволити. Представник відповідача Львівської міської ради в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що позов заявлений до неналежних відповідачів, оскільки Львівською міською радою приймалась ухвала про передачу земельної ділянки у власність [PERSON], а не видавався державний акт. Крім того, позивачами пропущено строк позовної давності, оскільки державний акт виданий у 2009р., а позивачі звернулись до суду із позовом у 2014р., поважних причин строку ними не зазначено та клопотання про його поновлення не заявлено. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача відділу Держземагенства у м.Львові в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивачі вважають державний акт незаконним, у зв»язку із внесенням до нього у розділ цільове призначення відомостей про те, що така надана для будівництва та обслуговування житлового будинку. Однак, заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку покладається на Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», а не на відділ Держземагенства (Держкомзему на час видачі акту). Крім того, вимоги позову є безпідставними, оскільки відповідно до затвердженої класифікації видів цільового призначення земель не передбачено такого виду як будівництво індивідуального житлового будинку, а визначено такий вид як будівництво житлового будинку, а тому до державного акту було внесено вірні відомості. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив, зазначивши, що державний акт було видано [PERSON] із дотримання вимог чинного законодавства, на підставі усіх необхідних для цього документів, з дотриманням встановленого порядку. В подальшому вказана земельна ділянка [PERSON] була відчужена [PERSON], який на даний є власником земельної ділянки по [ADDRESS]. Оскільки при видачі державного акту не було допущено жодних порушень вимог законодавства, позивачами не обґрунтовано які їх права чи інтереси порушені видачею державного акту вважає позов безпідставним та просить відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення позивачів, їх представників, представників відповідачів, представника третіх осіб, з»ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що третій особі [PERSON] 09.07.2009р. видано державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], пл.0,0544 га для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.6-7). Вказаний державний акт виданий на підставі ухвали Львівської міської ради №2719 від 18.06.2009р., якою було затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано земельну ділянку по [ADDRESS] у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку (а.с.5). 11.05.2012р. вказана земельна ділянка [PERSON] була продана [PERSON] (а.с.27) Статтею 19 Земельного кодексу України визначено категорії земель за їх цільовим призначенням, однією із таких є землі житлової та громадської забудови. До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.(ст.38 Земельного кодексу України). Відповідно до ст. 40 Земельного кодексу України (в ред. чинній на час видачі державного акту) громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Статтями 116, 118 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час видачі державного акту) визначено підстави та порядок набуття земельних ділянок у власність, зокрема, передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Як встановлено судом спірна земельна ділянка набута [PERSON] у власність із дотриманням вищевказаного порядку, за наявності визначених законом підстав. Так, ухвалою Львівської міської ради №2719 від 18.06.2009р. затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який розроблений та погоджений у встановленому законодавством порядку (а.с.35-107). Внесення до державного акту відомостей про цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку відповідає вимогам як ст.ст.19, 40 Земельного кодексу України, так і затвердженої Класифікації видів цільового призначення земель, згідно з якими землі житлової забудови призначені саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, тобто, без зазначення «індивідуального». Крім того, як встановлено, судом позивачі пов»язують незаконність оспорюваного державного акту виключно у зв»язку із проектуванням на спірній земельній ділянці будівництва багатоквартирного будинку, однак, така обставина не свідчить про незаконність (недійсність) оспорюваного державного акту, оскільки виникла значно пізніше і жодним чином не пов»язана із процедурою та підставами його видачі. Статтею 155 Земельного кодексу України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Крім того, право особи на судовий захист визначено ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, а також ст.3 ЦПК України згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Проте, позивачами не обґрунтовано яким чином видача [PERSON] державного акту про право власності на земельну ділянку порушує їх права чи інтереси, оскільки спірна земельна ділянка до її переведення у землі житлової забудови, відносилась до земель, що не надані у власність або користування, відтак, позивачі не були ні її користувачами, ні власниками, а тому наданням земельної ділянки по [ADDRESS] у власність [PERSON] не могли бути порушені права чи інтереси позивачів. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що складання та видача [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] здійснено з дотриманням вимог законодавства, таким не було порушено прав та інтересів позивачів, відтак, підстави для визнання його незаконним відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.19, 38, 40, 116, 118, 155 Земельного кодексу України та

Outcome: dismissed