overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Гайворонського районного суду з позовом до [PERSON] про втрату права на користування житлом. Заява мотивована тим, що заявниця являється співвласником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 1118 від 16.05.2006 року. За вищевказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON], який доводиться її рідним сином, але фактично в квартирі не проживає з 2008 років, стосунків не підтримує. В даний час, заявниця бажає оформити субсидію, на всі прохання виписатись, відповідач ніяких реальних дій щодо виписки не здійснює. В зв'язку з тим, що [PERSON] зареєстрований, як проживаючий в належній заявниці квартирі, вона не може вільно розпоряджатися квартирою. В судовому засіданні позивача позов підтримала та просить суд визнати, що відповідач втратив право на користування житлом. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, пояснила що являється співвласницею зазначеної квартири, відповідач, який доводиться її братом не проживає в квартирі вже багато років тому втратив право на користування житлом, а матір не може оформити субсидію. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому Законом порядку. Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Оскільки в судовому засіданні знайшли свого ствердження наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Заявниця являється співвласницею квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 1118 від 16.05.2006 року. За вищевказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON], який фактично в квартирі не проживає більше року. Дані обставини, що відповідач фактично в зазначеній квартирі не проживає підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON] В даний час, заявниця бажає оформити субсидію, відповідач не приймає дій щодо вимог позивача. В зв'язку з тим, що [PERSON] зареєстрований, як проживаючий в належній заявниці квартирі, вона не може вільно нею розпоряджатися. Згідно ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач в квартирі заявниці не проживає більш ніж 1 рік, тому втратив право на користування вказаним житлом. Даючи оцінку поясненням сторін, свідків, письмовим матеріалам справи, суд вважає встановленим в судовому засіданні, що зазначений житловий будинок є власністю позивачки згідно свідоцтва про право власності на житло. Відповідач вибув з спірної житлової площі на інше постійне місце проживання і з цього дня втратив право користування жилим приміщенням. Тому позов позивачки підлягає задоволенню, оскільки позовні вимоги обґрунтовані, а позов доказаний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Гайворонського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позов мотивовано тим, що 26.03.2012 року вона позичила гроші [PERSON] в сумі 1900 грн. з терміном повернення 31.12.2012 року, про що відповідач цього ж числа власноручно написав розписку. Згідно розписки відповідач зобов'язувався повернути гроші до 31.12.2012 року. Пройшло вже більше 3-х років з того часу, як відповідач зобов'язувався повернути гроші, але їх до цього часу не повернув. На неодноразові прохання повернути борг, відповідач посилається на відсутність грошей. Заявниця направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов визнає частково на суму 1900 грн. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Оскільки судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.Відповідно до укладеного договору позики грошей 26.03.2012 року позивачка позичила гроші [PERSON] в сумі 1900 грн. з терміном повернення 31.12.2012 року, про що відповідач цього ж числа власноручно написав розписку. Згідно розписки відповідач зобов'язувався повернути гроші до 31.12.2012 року через два місяці. Дані обставини стверджуються поясненнями самої позивачки та доданою і долученою до матеріалів справи розпискою. Судом встановлено, що відповідачем борг не повернуто, тому у позивачки виникло право на примусове стягнення суми боргу. Оцінюючи докази по справі суд приходить до висновку, що позов доказаний, оскільки позивачем надані письмові докази з яких видно, що між сторонами виникли правовідносини з приводу отримання в якості позики грошових коштів. Відповідач заперечення на позов суду на надав. Згідно ч.2 ст.218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми укладений усно і одна із сторін вчинила дію. А друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Тому недотримання письмової форми за загальним правилом не тягнуть наслідки недійсності правочину. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Тому позовні вимоги обґрунтовані, позов доказаний і підлягає задоволенню з огляду на вищевикладені обставин в сумі 5378,50 грн. з урахуванням індексу інфляції та річних.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Гайворонського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору позики грошей від 01.06.2013 року відповідачка отримала у позивачки у борг 22000 грн. Факт одержання 22000 грн. підтверджується розпискою. Відповідачка борг не повернула, хоча зобов'язувалась повернути борг до 01.09.2013 року. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій просить справу заслухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій просить справу заслухати у її відсутності, позовні вимоги визнає. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Оскільки судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору позики грошей від 01.06.2013 року відповідачка отримала у позивачки у власність 22000 грн. Факт одержання 22000 грн. підтверджується розпискою, яка написана власноручно відповідачкою та передана позивачці. Судом встановлено, що відповідачкою борг не повернуто, тому у позивачки виникло право на примусове стягнення суми боргу. Оцінюючи докази по справі суд приходить до висновку, що позов доказаний, оскільки позивачем надана розписка позики грошей з якої видно, що між сторонами виникли правовідносини з приводу отримання в якості позики грошових коштів. Відповідачка не заперечує факт отримання в борг зазначених сум та те, що розписку про отримання грошей передала позивачці як доказ отримання грошових коштів. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Тому позовні вимоги обґрунтовані, позов доказаний і підлягає задоволенню з урахуванням вищевикладених обставин.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.01.2020 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, передано за підсудністю на розгляд до Деснянського районного суду м. Києва. 09.06.2020 року справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2020 року дана справа була передана на розгляд судді Зотько Т.А.. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 16.06.2020 було відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явилась, надіслала заяву на електронну адресу суду про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, зазначив, що дружина вигнала його з дому і він не бажає відновлювати їх відносини. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 29.09.2007 було укладено шлюб, що зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві (а/з №1337), що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.9). Сторони мають спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.10, 11). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як свідчать матеріали справи, сторони не підтримують подружніх відносин та проживають окремо один від одного, припинили ведення спільного господарства з березня 2019 року. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів сторін, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ст.ст.141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] , Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування, вселення та скасування розпорядження. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Вона, як член сім`ї наймача [PERSON] проживала в квартирі [ADDRESS] з вересня 2005 року. Поселилася в дану квартиру в якості його дружини. [INFO] [PERSON] помер. З вересня 2005 року по день його смерті вони проживали разом однією сім`єю, як пожружжя та вели спільне господарство. Під час сумісного проживання ними було набуто меблі, одяг, посуд, побутову техніку та інше необхідне майно для спільного проживання. 11.12.2018 року її було виселено з квартири відповідачем [PERSON] , у квартирі залишилися всі її речі. В січні 2019 року вона дізналася про розпорядження Деснянської РДА в м. Києві про те, що квартира [ADDRESS] приватизована, що порушує її право на проживання у даній квартирі. Вважає, що проживаючи у квартирі, вона набула статусу члена сім`ї наймача [PERSON] , була вселена до квартири за згодою наймача [PERSON] . Просила суд визнати її право користування спірною квартирою, скасувати розпорядження щодо приватизації спірної квартири від 02.11.2018 року та вселити її до квартири [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.02.2019 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено судом здійснювати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20.02.2019 року задоволено частково заяву про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем Деснянською РДА в м. Києві було подано 26.03.2019 року, відповідачем [PERSON] - 11.04.2019 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вважають їх законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у письмових відзивах на позов. Допитана в якості свідка у справі [PERSON] пояснила в судовому засіданні про те, що знала [PERSON] та знає позивачку у справі. Часто їх бачила, вони жили разом, покійний [PERSON] називав позивачку своєю дружиною. Заслухавши вступне слово позивачки, представника позивачки, представників відповідачів, допитавши свідка, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26 червня 2009 року вона вступила в зареєстрований шлюб. Даний шлюб не розірвано, проте шлюбні стосунки сторони не підтримують. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO], та доньку [PERSON] [INFO], які на даний час мешкають з позивачкою. Так як відповідач не надавав матеріально допомоги на утримання неповнолітніх дітей, позивачка звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання дітей на її користь з відповідача. Як зазначає позивачка в позовній заяві відповідач ухиляється від належної сплати аліментів, не надає додаткових коштів на розвиток дітей. Крім того позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Вислухавши думку позивачки, як наполягала на задоволенні позовних вимог, думку відповідача, який заперечував проти задоволення вимог в повному обсязі та пояснив, що він не має можливості сплачувати таку суму, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка відповідно до свідоцтва про шлюб від 26 червня 2009 року вступила в зареєстрований шлюб з [PERSON], актова запис № 851. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції від 01 грудня 2009 року, актова запис 5483, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції від 20 серпня 2013 року, актова запис 850, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 8 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя до свого житла і кореспонденції. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Згідно ст. 28 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на освіту. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З пояснень позивачки, відповідач проживає окремо, на утримання дітей матеріальної допомоги не надає. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан і здоров'я, та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів на інших членів родини чи інших осіб. З пояснень відповідача, суд вбачає, що він проживає окремо, працює, інших утриманців не має, страждає хронічними захворюваннями, про що надав до суду відповідні медичні документи. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей частково, а саме стягнути з відповідача суму аліментів в розмірі 13 частини всіх видів доходів. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з січня 2001 по травень 2012 року вона мешкала однією родиною з відповідачем без реєстрації шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану. Від спільного життя мають сина [PERSON] [INFO], який на даний час мешкає з позивачкою. Так як відповідач не надавав матеріально допомоги на утримання неповнолітнього сина, позивачка звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання сина на її користь з відповідача. Як зазначає позивачка в позовній заяві відповідач ухиляється від належної сплати аліментів, не надає додаткових коштів на розвиток дитини. Вислухавши думку позивачки, як наполягала на задоволенні позовних вимог, думку відповідача, який заперечував проти задоволення вимог в повному обсязі та пояснив, що він має іншу родину, не має постійної роботи, заробляє на життя роботою в такси, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка мешкала однією родиною з відповідачем з 2001 року по 2012 рік, про що не заперечує відповідач. Від спільного життя мають сина [PERSON] [INFO] Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 30 травня 2001 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції серія [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 8 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя до свого житла і кореспонденції. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Згідно ст. 28 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на освіту. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З пояснень позивачки, відповідач проживає окремо, на утримання дитини матеріальної допомоги не надає. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан і здоров'я, та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів на інших членів родини чи інших осіб. З пояснень відповідача, суд вбачає, що він проживає окремо, має іншу сім'ю, не має стабільного доходу, частково допомагає синові, купує йому необхідні речі, проте надати відповідних чеків чи квитанцій не може. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньою дитини частково, а саме стягнути з відповідача суму аліментів в розмірі вісімсот гривен щомісячно до досягнення дитиною повнліття. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 гривен щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.02.2005року вона вступила в зареєстрований шлюб. Даний шлюб не розірвано, проте шлюбні стосунки сторони не підтримують. Від даного шлюбу мають дитину сина [PERSON] [INFO], який на даний час мешкають з позивачкою. Так як відповідач не надавав матеріально допомоги на утримання неповнолітньої дитини, позивачка звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів на утримання дитини на її користь з відповідача. Як зазначає позивачка в позовній заяві відповідач ухиляється від належної сплати аліментів, не надає додаткових коштів на розвиток дитини. Позивачка в судовому засіданні змінила позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача суму в розмірі 13 частини всіх видів доходів на дитину до досягнення ним повноліття. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав частково, та повідомив, що він вимушений сплачувати великі суми за житло, а також на своє утримання, що не в змозі, працюючи, та маючи сталий дохід сплачувати великі суми. Вислухавши думку позивачки, представника позивачки, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачка відповідно до свідоцтва про шлюб від 26 лютого 2005 року вступила в зареєстрований шлюб з [PERSON], актова запис № 18. Наразі шлюб не розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого, міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції від 01 липня 2005 року, актова запис 2158, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 8 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя до свого житла і кореспонденції. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Згідно ст. 28 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на освіту. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З пояснень відповідача він проживає окремо, на утримання дитини надає матеріальну допомогу , працює, отримує постійний дохід. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан і здоров'я, та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів на інших членів родини чи інших осіб. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини , а саме стягнути з відповідача суму аліментів в розмірі 14 частини всіх видів доходів. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial