Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідно до копій погосподарських книг за період з 1985 року по даний час Стадницької сільської ради Вінницького району домоволодіння [ADDRESS] станом на 1991 рік відносилось до категорії колгоспних дворів. Членами колгоспного двору згідно копій з погосподарських книг за 1985-1995 роки значилися [PERSON] (мати позивачів) та [PERSON] (позивач). З огляду на вищезазначене, станом на 1991 рік право власності на майно колгоспного двору, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] набули: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 частці кожний. [INFO] в с. Стадниця, Вінницького району Вінницької області померла мати позивачів [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. Позивачі по справі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері. Крім того, за свого життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла усе своє майно своїм дітям: дочці [PERSON] та синові [PERSON] в рівних частках. Спадщину після смерті матері в порядку спадкування за заповітом вони прийняли, так як на протязі шестимісячного строку з дня відкриття спадщини подали до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Однак, оформити спадщину в нотаріальній конторі після смерті матері на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] вони не можуть по тій причині, що в свідоцтві на право особистої власності на будинок зазначено, що ціле домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, голова якого є [PERSON], через що нотаріус не може визначити частки членів колгоспного двору. За вказаних обставин позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], на 1/4 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS], який складається з: житлового будинку літ. «А», сіней літ. «а», будинку пасічника літ. «Б», навісу літ. «В», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «г», сараю літ. «Д», входу в погріб літ. «шп/Д», погребу літ. «п/Д», криниці літ. «К», воріт №1, хвіртки №2, огорожі №3, огорожі № 4, хвіртки № 5. А позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності на 3/4 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS], який складається з: житлового будинку літ. «А», сіней літ. «а», будинку пасічника літ. «Б», навісу літ. «В», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «г», сараю літ. «Д», входу в погріб літ. «шп/Д», погребу літ. «п/Д», криниці літ. «К», воріт №1, хвіртки №2, огорожі №3, огорожі № 4, хвіртки № 5 (з яких: 1/4 - в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO],та 1/2 частка як частка в майні колгоспного двору) В підготовче судове засідання учасники судового провадження не з'явились, однак, попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивачі в поданих заявах зазначили, що позовні вимоги підтримують, а представник відповідача в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що [INFO] в с. Стадниця, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 06.09.2012 року (а.с. 15). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, до складу якого увійшла частка житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ксерокопії свідоцтва на право особистої власності на будинковолодіння № 140, виданого 30 вересня 1989 року на підставі рішення виконкому Вінницької районної Ради народних депутатів № 128 від 19 травня 1988 року, житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 26). Згідно ксерокопії технічного паспорта, виготовленого станом на 06 травня 2017 року, житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] має загальну площу приміщень 70,5 кв.м та 38,9 кв.м - житлової і в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», сіней літ. «а», будинку пасічника літ. «Б», навісу літ. «В», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «г», сараю літ. «Д», входу в погріб літ. «шп/Д», погребу літ. «п/Д», криниці літ. «К», воріт №1, хвіртки №2, огорожі №3, огорожі № 4, хвіртки № 5 (а.с. 16-20). Членами колгоспного двору згідно ксерокопій погосподарських книг за 1985-1995 роки значились [PERSON] та [PERSON] (а.с. 40-42). З ксерокопії витягу з рішення 4 сесії 7 скликання Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області «Про перейменування вулиць, провулків, проїзду в с. Стадниця» від 05.02.2016 року вбачається, що вулицю Калініна було перейменовано на вул. Калинова (а.с. 47). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Таким чином, судом встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] та [PERSON] належало на праві власності як членам колгоспного двору по 1/2 частці житлового будинку, що розташований в [ADDRESS]. Відповідно, після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина саме на належну їй 1/2 частку в майні колгоспного двору. 01 грудня 2005 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом в рівних частках своїй дочці [PERSON] та сину [PERSON]. Заповіт посвідчено 01 грудня 2005 року секретарем виконкому Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області - [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 97, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 45). Відповідно до копії спадкової справи № 46/2013 року [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] прийняли та на частину спадкового майна вже отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 56-89). Однак, отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на відповідні частки житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] через його приналежність до майна колгоспного двору позивачі не мають можливості, що підтверджується постановою Вінницької районної державної нотаріальної контори № 535/02-31 від 27.03.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 46). Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки судом є встановленим, що позивачі не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане нерухоме майно, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у них немає, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає суду законні підстави для задоволення позову. Тому за позивачем [PERSON] слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] на 1/4 частку спадкового будинковолодіння, а за позивачем [PERSON] - на 3/4 частки вказаного будинковолодіння (з яких: 1/4 частка в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] та 1/2 частка як частка в майні колгоспного двору). На підставі викладеного та

Outcome: approved