Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивачка 12.01.2015 року звернулась з позовом, в якому просила розподілити спільне майно подружжя, відступивши від рівності часток подружжя з урахуванням інтересів двох неповнолітніх дітей, які проживають з нею, та відсутності стабільних аліментів з боку відповідача, визнавши за нею право власності на 2/3 частини двокімнатної квартири, загальною площею 73,6 кв. м, розташованої за адресою: [ADDRESS], ринковою вартістю 1133333,33 грн., а за відповідачем визнати право власності на 1/3 частину зазначеної квартири та залишити у власності відповідача автомобіль марки Деу Ланос, д.н.з. [NUMBER], вартістю 60000,00 грн., стягнувши на її користь компенсацію в розмірі 30000 грн. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем вони придбали майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: двокімнатна квартира, загальною площею 73,6 кв. м, розташована за адресою: [ADDRESS], та автомобіль марки Деу Ланос, д.н.з. [NUMBER]. Однак, оскільки у добровільному порядку поділити вони не можуть, тому вона звернулась до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 07.07.2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в частині поділу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], за її заявою було залишено без розгляду. Однак одночасно позивачка збільшила позовні вимоги в частині стягнення на її користь компенсації належної їй ? частки у спільному майні подружжя - автомобіля марки Деу Ланос, д.н.з. [NUMBER], у розмірі 51638,16 грн., виходячи з ринкової вартості автомобіля в розмірі 102076,32 грн., яка визначена нею згідно з відомостями, що містяться в комп'ютерній базі даних станом на 06.07.2015 року. Відповідач, заперечуючи проти задоволення первісних позовних вимог, звернувся з зустрічним позовом, в якому просив визнати за кожним із сторін право власності на ? частину квартири [NUMBER], яка розташована в [ADDRESS] Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач та його представник просили зустрічний позов задовольнити, а в задоволенні первісного позову відмовити, зазначаючи, що обов'язок щодо утримання дітей відповідач виконує добросовісно і сумлінно, своєчасно передаючи позивачці кошти на утримання дітей, тому підстави для відступлення від рівності часток подружжя з мотивів ненадання коштів на утримання дітей відсутні. Крім того, не заперечуючи право позивачки на отримання компенсації її частки у спільному майні подружжя, звертали увагу на висновки Звіту щодо незалежної оцінки майна з визначення ринкової вартості автомобіля Деу Ланос, д.н.з. [NUMBER], згідно з якими його ринкова вартість саном на 20.03.2015 року склала 45626,67 грн. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічний в повному обсязі, виходячи з наступного. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.06.2000 року. рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24.09.2012 року шлюб між ними було розірвано. Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які на даний час проживають з матір'ю. Під час перебування у шлюбі сторони придбали майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: за договором купівлі-продажу майнових прав №16-1095/в710 від 27.10.2006 року, укладеного між позивачкою [PERSON] та АТХК «Київміськбуд», квартиру [NUMBER] по [ADDRESS], набуття права власності на яку підтверджується свідоцтвом про право власності від 05.02.2008 року, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), та за довідкою-рахунком від 06.08.2008 року автомобіль Деу Ланос, д.н.з. [NUMBER]. При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Так, сторони не вказали про наявність іншого майна подружжя, крім спірної квартири та автомобіля. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Так, позивачка просила при поділі спірної квартири відступити від засад рівності часток подружжя, посилаючись на те, що відповідач аліменти сплачує із заборгованістю за декілька місяців, не приймає участі у сплаті комунальних послуг, поточних витрат для повного забезпечення дітей, їх харчування, а її заробітку катастрофічно не вистачає для повного забезпечення дітей, харчування та сплати комунальних послуг та поточних витрат участі у яких відповідач не приймає. Позивачка вважає, що дана обставина має істотне значення при поділі майна та є підставою для відступлення від засад рівності часток подружжя. Однак відповідно до вимог частини 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. А за змістом ч. 3 цієї статті за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Тобто, законом передбачено, що відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна можливе тільки у виключних випадках, а посилання позивачки на вищевказані нею обставини такими не є, оскільки з матеріалів не вбачається, що вони мають істотне значення та є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя. Зокрема, відсутні докази про те, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, тощо, а самі по собі посилання позивачки на те, що вона не має достатнього доходу для повного забезпечення дітей, харчування та сплати комунальних послуг та поточних витрат, не дають підстави вважати ці обставини встановленими без підтвердження їх належними і допустимими доказами. Разом з тим, факт наявності у відповідача заборгованості щодо сплати аліментів на утримання дітей спростований наданими розписками, підписаними позивачкою власноручно, та розрахунком заборгованості по аліментам, виданим державним виконавцем Риндя О.М, згідно з даними якого станом на 01.02.2015 року заборгованість по аліментам становила 230,00 грн. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи, що набуті сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства квартира [NUMBER] по [ADDRESS] та автомобіль Деу Ланос, д.н.з. [NUMBER], є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачкою не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності - за кожним на ? частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об'єкт на режим спільної часткової власності. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми. Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358 ЦК України. Разом з тим, позивачка, посилаючись на ст. 364 ЦК, порушила питання про одержання від відповідача як іншого співвласника грошової компенсації вартості належної їй частки в спільному майні, виходячи з того, що спірний автомобіль є річчю неподільною. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Для визначення вартості майна, яке підлягає поділу, від оцінки експертом сторони відмовились, позивачка - посилаючись на самостійне визначення його ринкової вартості за аналізом комп'ютерній базі даних, а відповідач - аргументуючи проведення оцінки вартості майна кваліфікованими незалежними оцінювачами. Разом з тим, суд погоджується, таке питання може бути вирішено органом, наділеним правом оцінки майна. За таких обставин суд приймає до уваги вартість автомобіля, визначену висновком Звіту №11288 від 20.03.2015 року незалежної оцінки майна визначення ринкової вартості автомобіля Деу Ланос, д.н.з. [NUMBER], що зареєстрований за відповідачем, складеного за результатами огляду транспортного засобу, на підставі дослідження якого визначена ринкова вартість спірного автомобіля станом на 20.03.2015 року складала 45626,67 грн. Таким чином, враховуючи те, що спірний автомобіль залишається у власності відповідача, то з останнього підлягає стягненню на користь позивачки грошова компенсація за належні їй ? частки автомобіля Деу Ланос, д.н.з. [NUMBER], у розмірі 22813,33 грн.

Outcome: partial