Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

\~\~\~ Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 11/80 частку земельної ділянки по вул. Юрія Краснокутського (колишня Куйбишева), 99/70 у м. Кіровограді, загальною площею 0,0439 га, кадастровий номер 3510100000:11:088:0004, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), після смерті [PERSON], яка прийняла, але не оформила своїх спадкових прав після смерті [PERSON]. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 11/80 частки земельної ділянки по вул. Юрія Краснокутського (колишня Куйбищева), 99/70 у м. Кіровограді, загальною площею 0,0439 га, кадастровий номер 3510100000:11:088:0004, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), після смерті [PERSON], яка прийняла, але не оформила своїх спадкових прав після смерті [PERSON] та право власності в порядку спадкування на(1/10 та 21/40) частки земельної ділянки по вул. Юрія Краснокутського (колишня вул. Куйбишева), 99/70 м. Кіровограді, загальною площею 0,439 га, кадастровий номер 3510100000:11:088:0004, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), після смерті [PERSON]. Представник позивачів позовні вимоги підтримав про що надав відповідну заяву та просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач та треті особи до суду не зявилися про час розгляду справи належно повідомлялися про причини неявки не повідомляли. Дослідивши матеріали справи суд находить позовні вимоги ,які підлягають задоволенню. Житловий будинок загальною площею 33, 3 кв. м по вул. Куйбишева ([PERSON]) 99/70 у м. Кіровограді належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] , розмір частки 11/80; [PERSON] , розміри часток 1/10, 21/40, 11/80. Разом частки [PERSON] і [PERSON] становлять площу 33, 3 кв. м., тобто одне ціле у праві власності на житловий будинок. Право власності позивачів на житловий будинок з відповідними частками підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.03.2016 р. № 56188652. [PERSON] свою частку в розмірі 11/80 у праві власності на житловий будинок набула у спадщину після смерті її матері [PERSON], яка прийняла, але не оформила своїх спадкових прав після смерті її чоловіка [PERSON], якому належав житловий будинок (свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.06.2015 р., спадкова справа № 18/2014, зареєстровано в реєстрі № 1-338). Право власності на 1/10 та 21/40 часток у власності на житловий будинок [PERSON] набув у спадщину після смерті його тітки [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23.03.2016 р., спадкова справа № 24/2015, зареєстровано в реєстрі за № 256). Право власності на 11/80 часток у власності на житловий будинок [PERSON] набув у спадщину після смерті його матері [PERSON], яка прийняла, але не оформила своїх спадкових прав після смерті її чоловіка (батька [PERSON]) [PERSON], якому належав житловий будинок (свідоцтво про право на спадщину, за законом від 04.06.2015 р., спадкова справа № 18/2014, зареєстровано в реєстрі № 1-338). Житловий будинок, який належить позивачам, розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,0439 га, кадастровий номер 3510100000:11:088:0004, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно з відомостями про дану земельну ділянку, які містяться в Державному земельному кадастрі, право власності на неї належить [PERSON] (частка у спільні власності 25/48) та [PERSON] (частка у спільні власності 5/48). Документом, що посвідчує право на земельну ділянку даних осіб є державний акт на право власності на земельну ділянку від 15.03.2004 р. серії КР № 087263. Співвласник земельної ділянки [PERSON], який є батьком позивачів, помер 14.12.2011 року Після смерті [PERSON], спадщину у вигляді права на частку у праві власності на земельну ділянку та частки у праві власності на житловий будинок прийняла, але не оформила свої спадкові права на них, його дружина [PERSON] (мати позивачів). 17.11.2013 року померла [PERSON]. Спадщину після її смерті прийняли її діти позивачі по справі. На 11/40 часток житлового будинку державним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] позивачам видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.06.2015 р., спадкова справа № 18/2014, зареєстровано в реєстрі № 1-338. Разом з тим державним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частку земельної ділянки. Відмова нотаріуса мотивована тим, що він не може встановити склад спадкового майна у зв'язку з тим, що частки у праві власності на жилий будинок , який розташований на цій земельній ділянці відповідають часткам у праві власності на житловий будинок, який розташований на земельній ділянці. Інший співвласник земельної ділянки [PERSON], яка є тіткою позивачів, померла 06.06.2015 року. Спадщину після її смерті прийняв за заповітом [PERSON] На 1/10 та 21/40 часток житлового будинку приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23.03.2016 р., спадкова справа № 24/2015, зареєстровано в реєстрі за № 256. Разом з тим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на відповідну частку земельної ділянки. Відмова нотаріуса мотивована тим, що [PERSON] не може надати документ, що посвідчує право власності померлої [PERSON] відповідну частку земельної ділянки. Отже, відмови нотаріусів щодо оформлення за позивачами спадкових прав на земельну ділянку фактично зумовлені тією обставиною, що частки у праві власності на земельну ділянку, які належали спадкодавцям, не відповідають успадкованим позивачами часткам у праві власності на житловий будинок. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені (частина друга статті 1225 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 131 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Поняття земельної ділянки, як об'єкта права власності визначено у частині першій статті 79 Земельного кодексу України, за якою земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно з частинами першою, четвертою статті 79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відтак, Земельна ділянка набула ознак об'єкта цивільних прав (права власності), оскільки відносно неї установлено межі, визначено конкретне місце розташування, присвоєно кадастровий номер та зареєстровано в Державному земельному кадастрі, а право власності визначено державним актом на право власності на земельну ділянку від 15.03.2004 р. серії КР № 087263. Тому відносно земельної ділянки можуть вчинятися цивільно-правові угоди, в тому числі і успадкування. Частиною першою статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до частини четвертої статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Верховний Суд України у постанові від 11.02.2015 р. по справі № 6-2цс15 за наслідками застосування частин першої, четвертої статті 120 Земельного кодексу України, дійшов наступного висновку, який в силу статті 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права: Зазначені норми (частини перша, четверта статті 120 Земельного кодексу України), закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа; яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Як зазначено вище, та підтверджується відповідними доказами, позивачі набули у порядку спадкування право спільної часткової власності на житловий будинок в таких частках: [PERSON] належить 11/80 часток, а [PERSON] 1/10, 21/40, 11/80 часток, що разом складає одне ціле. Відтак в силу імперативних приписів частини 1 статті 1225 ЦК України, частин, 2, 4 статті 120 Земельного кодексу України у позивачів після виникнення права власності на частки в житловому будинку, які набуто в порядку спадкування, одночасно виникло право власності на відповідні частки в земельній ділянці, на якій розташований житловий будинок, пропорційно їхніх часток у праві власності на житловий будинок. Проте в нотаріальному порядку оформити за собою спадкові права (право власності) на Земельну ділянку позивачі не в змозі через невідповідність успадкованих часток на житловий будинок та часток на земельну ділянку, які належали спадкодавцям. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до пункту а), частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 3.1. листа). За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також; відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (пункт 3.3. листа). Враховуючи вищезазначені обставини та наведені норми законодавства, а також те, що позивачі не можуть захисти своє право на земельну ділянку іншим способом, зазначене право підлягає судовому захисту, шляхом його визнання. Обраний спосіб захисту права позивачами не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Враховуючи відсутність інших спадкоємців на земельну ділянку та житловий будинок, відповідачем за даним позовом є Кіровоградська міська рада, яка є представницьким органом територіальної громади м. Кіровограда. Судовий збір вирахувано і сплачено, виходячи з ринкової вартості цілої земельної ділянки і сплачено за домовленістю між позивачами . На підставі ст.ст.120,125,131,152 ЗК України, ст.ст.1216,1225 ЦК України, ст.ст. 80, 141, 265 ЦПК України, суддя, -

Outcome: approved