Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] 01 жовтня 2015 року звернулися до Київського районного суду м. Полтави з позовом в своїх інтересах та в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], до Приватного акціонерного товариства «Полтавське хлібоприймальне підприємство» про встановлення факту постійного проживання та реєстрації на законних підставах в гуртожитку, який уточнили в поданій до суду 15 грудня 2015 року заяві. Посилалися на те, що позивач [PERSON] в 2004 році у звязку з перебуванням в трудових відносинах з ВАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство» було надано кімнату № 8 жилою площею 36,0 кв.м. в гуртожитку по вул. Зіньківська, 53 в м. Полтаві. В 2007 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON], мають двох малолітніх дітей. Вказували, що до теперішнього часу на законних підставах проживають у кімнаті № 8 по вул. Зіньківська, 53 в м. Полтаві, але при реєстрації кімната не зазначена. Посилаючись на необхідність реалізації свого права на приватизацію жилої площі в гуртожитку, в уточненій позовній заяві просили суд встановити факт їх постійного проживання та реєстрації на законних підставах в гуртожитку в кімнаті № 8 по вулиці Зіньківська, 53 в місті Полтаві. В судовому засіданні позивачі та їх представник повністю підтримали вимоги позовної заяви, просили їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнавав, пояснив, що будівля по вул. Зіньківська, 53 в м. Полтаві має статус гуртожитку, до комунальної власності міста гуртожиток не передано, технічна інвентаризація гуртожитку не здійснена, нумерація кімнат не визначена, що виключає можливість здійснення реєстрації позивачів із зазначенням номеру кімнати. Також пояснив, до [PERSON] «Полтавське хлібоприймальне підприємство» не оспорює правомірність поселення позивачів до гуртожитку. Представники територіальної громади та Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради в судовому засіданні щодо позовних вимог покладалися на розсуд суду. Інші особи в судове засідання своїх представників не направили, будучи повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що будівля гуртожитку по вул. Зіньківська, 53 в м. Полтаві є обєктом державної власності, органом управління є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, а балансоутримувачем гуртожитку є відповідач [PERSON] акціонерне товариство «Полтавське хлібоприймальне підприємство». Рішенням пятдесят пятої сесії Полтавської міської ради пятого скликання від 06 липня 2010 року із змінами, внесеними згідно з рішенням від 05 лютого 2013 року, затверджено Програму передачі гуртожитків у комунальну власність територіальної громади міста Полтави та затверджено Програму передачі гуртожитків у власність територіальної громади міста Полтави та реалізації житлових прав мешканців гуртожитків на 2010-2015 роки. Гуртожиток по вул. Зіньківська, 53 в м. Полтаві включено до переліку гуртожитків, які передаються в комунальну власність територіальної громади міста Полтави. В той же час судом встановлено, що станом на час розгляду справи гуртожиток по вул. Зіньківська, 53 в м. Полтаві до комунальної власності міста не передано. Також судом встановлено, що згідно з ордером № 2 серії ХП від 07 травня 2004 року позивачу [PERSON] надано жилу площу в гуртожитку по вул. Зіньківська, 53 в м. Полтаві. Позивач [PERSON] 31 січня 2007 року зареєстрував шлюб з [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON], сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Як вбачається з довідки про склад сімї та довідок про реєстрацію місця проживання/перебування особи, позивачі по справі у встановленому законом порядку зареєстрували своє постійне місце проживання за адресою: [INFO]. За таких обставин правомірність користування позивачів жилою площею в гуртожитку по вулиці Зіньківська, 53 в місті Полтаві підтверджена дослідженими в справі доказами визнається та жодним чином не оспорюється відповідачем. При цьому з доданих до справи доказів не вбачається, що відповідач [PERSON] «Полтавське хлібоприймальне підприємство» порушує, не визнає або/чи оспорює право позивачів користуватися вказаною жилою площею. Посилання позивачів в судовому засіданні на те, що з даним позовом звернулися до суду для забезпечення в подальшому реалізації права на приватизацію житла, не можуть бути прийняті судом до уваги. При цьому суд керується положеннями ч.1 ст.3 ЦПК України, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Жодним із досліджених в судовому засіданні доказів не встановлено факту порушення, невизнання чи оспорювання відповідачем прав позивачів на користування жилим приміщенням в гуртожитку. Поняття гуртожитків визначено ст. 127 ЖК України, де передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Главою 4 Житлового кодексу України передбачено надання особі житлової площі в гуртожитку, а не житлових приміщень. Стаття 128 ЖК України передбачає порядок надання жилої площі в гуртожитках. Статтею 129 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (але не в житлове приміщення). Порядок користування жилою площею в гуртожитках згідно ст.130 ЖК України визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно п.4 вказаного вище Примірного положення про гуртожитки підрозділяються на два види: для проживання одиноких громадян (жилі приміщення знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках); для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні сімей). У гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян, при необхідності, з дозволу виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів можуть бути виділені приміщення для проживання сімей. Ці приміщення повинні розташовуватися в окремих підїздах (секціях) жилого будинку. Рішення щодо розподілення житлової площі в гуртожитках віднесено виключно до компетенції адміністрації підприємства, установи, організації. Гуртожиток за адресою м. Полтава, вул. Зіньківська, 53 не є гуртожитком для проживання сімей. Будь-які дані щодо виділу в даному гуртожитку приміщень для проживання сімей (в тому числі кімнати № 8), що давало б позивачам підстави для відособленого користування кімнатами, в матеріалах справи відсутні. Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. При цьому встановлено перелік документів, який має бути подано для реєстрації особи. На час розгляду справи місце проживання позивачів зареєстровано за адресою: [INFO]. Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у разі зміни адреси житла в межах адміністративно-територіальної одиниці особа або її законний представник повинні письмово повідомити про це орган реєстрації протягом десяти днів. Статтею 10 наведеного Закону передбачено, що у разі внесення під час реєстрації помилкових відомостей про особу орган реєстрації зобов'язаний на підставі поданих особою або її законним представником достовірних відомостей внести необхідні зміни до реєстраційного обліку. Позивачі продовжують проживати за адресою: [INFO], місця свого проживання не змінили, помилки при реєстрації місця проживання позивачів органом реєстрації допущені не були. Дослідженими в справі доказами також встановлено, що позивачі у встановленому законом порядку зареєстрували своє постійне місце проживання в гуртожитку по вулиці Зіньківська, 36 в м. Полтаві. Вказана адреса є їх постійним місцем проживання. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», на який посилаються позивачі в поданій до суду позовній заяві, передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону, Міністерства внутрішніх справ України та державних навчальних закладів. Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені лише факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено, який факт просить встановити заявник та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Позивачі, звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання у кімнаті № 8 гуртожитку, вказують, що встановлення даного факту необхідно для реалізації права на приватизацію жилої площі в гуртожитку. Зазначене суд не бере до уваги, оскільки гуртожиток по вул. Зіньківська, 53 у м. Полтаві, не передано до комунальної власності міста, не включено до програм приватизації обєктів, що належать до комунальної власності міста Полтави. Тобто на час розгляду справи приватизація житлових приміщень даного гуртожитку не здійснюється. Тому факт постійного проживання та реєстрації позивачів на законних підставах в гуртожитку в кімнаті № 8 з певного часу станом на час вирішення справи не має для позивачів жодного юридичного наслідку. Крім того, факт проживання позивачів на законних підставах в гуртожитку по Зіньківська, 53 в м. Полтаві не оспорюється власником та балансоутримувачем гуртожитку, підтверджено ордером на право заняття жилої площі в гуртожитку та реєстрацією місця проживання позивачів у встановленому законом порядку. Таким чином, встановивши, що права та законні інтереси позивачів відповідачем порушені не були, відповідно, захисту не підлягають, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. У звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачами судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України відшкодуванню їм не підлягають.

Outcome: dismissed