Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 травня 1981 року. 14.05.1992 року [PERSON] та Рубіжанське виробниче об'єднання «Краситель» уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], оригінал якого було втрачено. У видачі дублікату вказаного договору позивачам було відмовлено, оскільки справи Рубіжанської державної контори по 2000 рік передані до Луганського обласного державного нотаріального архіву, який на теперішній час знаходиться на території, яка тимчасово не підконтрольна владі України, а Рубіжанське виробниче об'єднання «Краситель» було перетворене у Відкрите акціонерне товариство «Краситель та припинено 04.01.2010 року. У зв'язку з неможливістю отримати дублікат договору купівлі-продажу квартири, просять суд визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], оскільки на час придбання вказаної квартири вони перебували у зареєстрованому шлюбі. В судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивачів за наявними у справі доказами, позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, також зазначив. Представники відповідача в судове засідання не з'явилися, надав до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Зважаючи на те, що представник відповідача позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приймає визнання ним позову. При цьому, судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути їх визнання. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту та довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 13.07.2018 року № 15792 (а.с. 5-6, 13). [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорту (а.с.7-8). 16.05.1981 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу від 16.05.1981 року, про зроблено відповідний запис № 275, Серія [NUMBER] (а.с.10). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 14.05.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3597 та відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради від 09.07.2018 року № 739, квартира розташована за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на праві власності (а.с. 11, 12). Оціночна вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] складає 73 670,00 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна від 12.07.2018 року (а.с. 20-22). Постановою державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.07.2018 року № 262/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі дублікату договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого 14.05.1992 року Рубіжанською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 3597 у зв'язку з тим, що всі нотаріальні справи, які були вчинені до 2000 року були передані на зберігання до Луганського обласного державного нотаріального архіву, справи якого знаходяться на території, яка тимчасово непідконтрольна владі України та з яким відсутній поштовий зв'язок (а.с.19). Згідно розпорядження представника президента України від 02.07.1994 року № 209 створено відкрите акціонерне товариство «Краситель» шляхом перетворення Державного виробничого об'єднання «Краситель» (а.с.14). Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 13.07.2018 року Відкрите акціонерне товариство «Краситель» припинило свою діяльність 04.01.2010 року (а.с.15-18). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. 01.01.2003 року набрав чинності Сімейний кодекс України, у зв'язку з цим Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР визнано таким, що втратив чинність. Втрата чинності Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР 1969 року не означає неможливості застосування його норм після набрання чинності Сімейним кодексом України. Вони і надалі застосовуються судом при вирішення спорів щодо відносин, які виникли до набрання чинності Сімейним кодексом України. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] була придбана сторонами у 1992 році, тобто до набрання чинності Сімейним кодексом, суд, при вирішенні питання щодо визнання майна спільною сумісною власністю, вважає за необхідне застосовувати норми ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У правовій позиції від 18 лютого 2015 року, висловленій Верховним Судом України у справі № 6-244цс14 також зазначено, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] втратив оригінал правовстановлюючого документу на належну йому квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] і не може отримати його дублікат, оскільки всі нотаріальні справи, які були вчинені до 2000 року були передані на зберігання до Луганського обласного державного нотаріального архіву, справи якого знаходяться на території, яка тимчасово непідконтрольна владі України та з яким відсутній поштовий зв'язок, попередній власник зазначеного нерухомого майна - відкрите акціонерне товариство «Краситель» припинило свою діяльність, внаслідок чого підтвердити своє право власності на вищевказану квартиру позивач в позасудовому порядку не має можливості. Оскільки правовстановлюючий документ втрачений, а вказана квартира була придбана [PERSON] в період перебування у шлюбі з [PERSON], суд вважає, що позивачі мають право на визнання права спільної сумісної власності зазначеної квартири відповідно до ст. 392 ЦК України та ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved