Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивачка [PERSON], в особі представника [PERSON], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу батька. В обґрунтування позову посилається на те, що під час шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає із нею та знаходиться на її утриманні. Вказує, що згідно заочного рішення Заставнівського районного суду від 27.07.2017 року шлюб між ними було розірвано. Зазначає, що відповідач ухиляється від утримання дитини, її виховання, не піклується про стан здоровя, її фізичний та духовний розвиток. Вказує, що відповідач офіційно не працевлаштований, аліменти не сплачує, інших неповнолітніх дітей не має, батьки на його утриманні не перебувають. Просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Крім цього позивачка просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу батька, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу дитина проживає біля неї, повністю знаходиться на її утриманні. На даний час бажає влаштувати зустріч дитини із дідусем та бабусею, які офіційно проживають на території Російської Федерації, однак в добровільному порядку нотаріально-посвідчену згоду на виїзд дитини відповідач відмовляється надати, в зв'язку з чим у неї виникла необхідність звернутися до суду із даних проханням. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, подали суду заяву, в якій вказали, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, також не заперечують проти винесення заочного розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Причину своєї неявки до суду не повідомив. Згідно відповіді на запит за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Чернівецькій області за вх..№ 4565 від 18.08.2017 року відповідач [PERSON], зареєстрований за адресою с.Блищадь Хотинського району Чернівецької області. У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи у відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідностатті 182 СК Українипри визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 цьогоКодексу. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON]. знаходились в шлюбі, який за рішенням Заставнівського районного суду було розірвано 27.07.2017 року. Під час шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON],[INFO], яка проживає із нею та знаходиться на її утриманні, здорова за станом здоров'я, дані обставини підтверджуються довідкою виконавчого комітету Ржавинецької сільської ради від 10.05.2017 року, актом обстеження матеріально-побутових умов життя від 10.05.2017 року та довідкою про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини. (а.с.8,9,10,11). Суду не надано будь-яких доказів, які б стверджували про неможливість сплачувати відповідачем аліментів, про наявність інших утриманців, відсутності заробітку, наявність захворювань, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 04.08 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Крім того судом встановлено, що позивач з метою створення дитині умов для забезпечення відпочинку, зміни обстановки, оздоровлення, фізичного, духовного та морального розвитку має намір і фінансову можливість влаштувати зустріч дитині із її дідусем та бабусею, які офіційно проживають на території Російської Федерації, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька малолітньої [PERSON] позивач це зробити не може. Відповідно до посилань позивача у добровільному порядку відповідач відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд доньки за кордон, що підтверджується тим, що позивачка вже зверталася до суду з аналогічним позовом і судом було винесено рішення про задоволення її позовних вимог (а.с.55-56). Однак дане рішення було оскаржено і поки розглядалося у апеляційній інстанції період на який було надано дозвіл на виїзд за кордон закінчився, в зв'язку з чим у позивача виникла необхідність повторно звернутися до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.п.17, 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380 - за наявності заперечень одного з батьків проїзний документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На підставі ч.1, ч.2 ст.27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищенаведене, можливо зробити висновок, що відповідач необґрунтовано обмежує права позивача на виховання доньки та позбавляє її можливості, як матері дитини, надавати доньці найкраще в житті. Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої [PERSON], 22.01.2016 за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то, відповідно дост.88 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача у дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved