Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення права особи на частку в спільному майні та відшкодування завданої матеріальної шкоди. У позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог посилались на те, що вони та відповідач є співвласниками квартири, розтушованої за адресою: [ADDRESS] . Частки співвласників у праві власності на вказану квартиру складають по 1/3. При цьому власниками більшої частини квартири - 2/3 є позивачі [PERSON] та [PERSON] . У власності іншого житла вони не мають, але на час звернення з позовом до суду [PERSON] своїми діями перешкоджає в користуванні належною їм на праві приватної власності житловою площею. При цьому відповідач має у власності іншу житлову площу - квартиру [ADDRESS] загальною площею 34.7 кв.м. Поділ квартири, що перебуває у спільній частковій власності з виділенням окремої частки неможливий. Позивач [PERSON] не має змоги користуватися належною житловою площею з 2008 року, позивач [PERSON] - з 2009 року. У зв`язку з цим позивачі були вимушені винаймати житло. За період в межах строку позовної давності з червня 2016 року по грудень 2018 року [PERSON] витрачено на найм житла - 64 000 грн. (в середньому 2 000 грн. за місяць найму житла). Таким чином відповідачем завдано позивачу [PERSON] матеріальної шкоди на суму 64000 грн. Крім того, оскільки відповідач фактично сама користувалась належною їм на праві спільної власності квартирою, до якої вселила сторонню особу, вона має відшкодувати позивачам вартість оренди 2/3 частин квартири, що в межах трирічного строку позовної давності - 01.02.2016 - 31.01.2019 року складає 89399, 68 грн. (матеріальна шкода [PERSON] - 44699,84 грн., [PERSON] - 44699,84 грн.), за протиправне користування належною позивачам нерухомістю, порушення їхніх житлових та цивільних прав власника майна. Таким чином за час існування спірних правовідносин, порушення законних прав та інтересів позивачів, зловживання відповідачем своїми правами, позивачам [PERSON] та [PERSON] спричинено пряму матеріальну шкоду [PERSON] - в сумі 44699,84 грн., [PERSON] - 108699,84 грн. в загальному розмірі 153399,68 грн., що має бути відшкодована відповідачем. Тому, зазначаючи, що спільне користування спірною квартирою неможливе, її частка у праві спільної власності порівняно з часткою позивачів є незначною, позивачі просили суд припинити право власності [PERSON] на частку майна, що є у спільній сумісній власності: на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , з дати отримання компенсації, визнати за [PERSON] та за [PERSON] право власності за кожним на 1\\6 частину вказаної квартири. Також просили стягнути з [PERSON] на відшкодування завданої матеріальної шкоди в загальному розмірі 153399,68 грн., з яких на користь [PERSON] - 108699,84 грн., на користь [PERSON] - 44699,84 грн. Крім того, просили зменшити суму компенсації [PERSON] за припинення права власності на суму відшкодування завданої матеріальної шкоди - 153399,68 грн., повернути з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України Полтавській області [PERSON] грошові кошти в сумі 44699,84 грн., [PERSON] - 108699,84 грн. Виплатити [PERSON] з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області компенсацію за припинення права власності кошти, внесені [PERSON] в сумі 67300,84 грн., [PERSON] в сумі 3300,16 грн., загальною сумою 70600,32 грн. Судові витрати також просили покласти на відповідача. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 15 лютого 2019 року позовну заяву будо залишено без руху у зв`язку з виявленням недоліків (т.1, а.с.88). Після усунення позивачами зазначених судом недоліків ухвалою судді від 07 березня 2019 року у даній справі відкрито провадження, вирішено справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (т.1 а.с.101). У строк, встановлений судом для надання відзиву на позов відповідач подала до суду зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою. У зустрічній позовній заяві відповідач [PERSON] зазначила, що нею за власні кошти проведено ремонт в двох кімнатах квартири, які в технічному паспорті зазначені під №6 - площею 13.8 кв.м., № 7 - площею 11.6 кв.м. Але вона займає для проживання тільки одну кімнату № 6 площею 13.8 кв.м. В первісній позовній заяві, яку підписано одним представником позивачів, вбачається спільна вимога двох позивачів до одного відповідача, що дає підстави вважати про процесуальну єдність позивачів у даному спорі. Спільність їх інтересів до наслідків вирішення спору та спільного звернення до стягнення рішення суду. Спірна квартира є трикімнатною, загальною площею 64 кв.м. Квартира має окремо-суміжне розташування житлових кімнат. Кімнати мають не рівні площі, а фактичний порядок користування житловим приміщенням, встановлений позивачем [PERSON] після перепланування в лютому 2013 року, дає можливість та підстави просити суд про встановлення порядку користування квартирою після здійсненого перепланування, з відступом від відомостей викладених в технічному паспорті, та рівності часток. Обраний же позивачами за первісним позовом спосіб захисту своїх прав не ґрунтується на вимогах цивільного законодавства України і порушує житлові права відповідача [PERSON] , яка на визначену позивачами компенсацію не погоджується, її розмір вважає невідповідним дійсній вартості її частки, яку хочуть набути по 1/6 частині кожний позивачі. За місцем реєстрації вона проживає понад 20 років. 1/3 частину спірної квартири набула шляхом приватизації в рівних частках з позивачами. Має приватний бізнес /малу архітектурну форму/ в дворі будинку. Частка [PERSON] в спірній квартирі є значною, а спільне володіння та користування майном цілком можливе, з визначенням судом порядку, якого сторони будуть дотримуватися. Встановлення порядку користування квартирою не призведе до погіршення житлових умов [PERSON] та [PERSON] , оскільки діючи спільно та солідарно, останні зможуть користуватися двома кімнатами узгоджено. Одну з кімнат відповідачем [PERSON] відремонтовано власним коштом. Тому відповідач просила суд встановити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , виділивши в користування: [PERSON] житлову кімнату площею 13,8 кв.м., на плані квартири [ADDRESS] , [PERSON] - житлову кімнату площею 11.6 кв.м., на плані №7, [PERSON] житлову кімнату площею 8,7 кв.м., на плані №5. Решту приміщень просила залишити в загальному користуванні позивачів та відповідача. Також просила здійснити розподіл судових витрат. У зв`язку з поданням відповідачем зустрічного позову ухвалою від 03 квітня 2019 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою об`єднав в одне провадження з первісним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про припинення права особи на частку в спільному майні та відшкодування завданої матеріальної шкоди (т.1, а.с.164). Позивачами подано відзив на зустрічний позов, у якому вони не погодилися з зустрічними позовними вимогами та зазначили, що позовні вимоги за зустрічною позовною заявою вже були предметом судового розгляду між сторонами, судом ухвалено рішення щодо неможливості поділу та визначення часток у спільній власності. [PERSON] не виконала рішення Київського районного суду м.Полтави від 23.09.2014 року, повторно продовжила перешкоджати [PERSON] , [PERSON] користуватися належним майном. 19.03.2019 року Київським районним судом м.Полтави у справі № 552/5272/18 розглянуто позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення до належного їм житла, позовні вимоги задоволено. Законодавством передбачено припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників як альтернативу вирішення тривалих спірних правовідносин з користування майном, що перебуває у спільній власності. В зустрічних позовних вимогах [PERSON] визнає, що вона не згодна лише з вартістю компенсації за 1\\3 частину квартири. Долучений відповідачем до зустрічного позову звіт про незалежну оцінку майна ТОВ «Експерт Капітал» не може братися судом до уваги, оскільки складений з порушенням норм чинного законодавства. Позивачам станом на 11.03.2019 року стало відомо про наявність значної заборгованості з оплати комунальних послуг по спірній квартирі, Таким чином єдиним ефективним способом вирішення спірних правовідносин, є первісні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , які повністю виключають будь-які спірні правовідносини між сторонами цієї цивільної справи в майбутньому, потягнуть припинення тривалих спірних правовідносин та припинення порушення законних прав та інтересів позивачів за первісним позовом. Тому позивачі просили суд відмовити [PERSON] в задоволені зустрічних позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] просили задовольнити (т.1, а.с.170-172). Одночасно зі зверненням з позовом до суду представник позивачів звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, а саме просив суд забезпечити позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , накласти арешт на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що їй належить, накласти заборону на проведення дій з реєстрації права власності на це нерухоме майно, внесення даних до Державного реєстру прав на нерухоме майно та його обтяжень зі зміни власників (т.1, а.с.82). Ухвалою суду від 15 лютого 2019 року в задоволенні заяви [PERSON] в інтересах [PERSON] , [PERSON] про забезпечення позову до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності та відшкодування завданої матеріальної шкоди відмовлено, оскільки заявником не надано будь-яких доказів, які дають підстави вважати, що невжиття вказаних ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів (т.1, а.с.90). Під час розгляду справи судом вирішено клопотання, які надходили від сторін. Так, ухвалою суду від 26 квітня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивачів [PERSON] про витребування у Київського районного суду м.Полтави для огляду цивільних справ №552/5272/18 та 552/8706/13-ц; задоволено клопотання відповідача [PERSON] про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса, на розгляд яких поставлені питання щодо визначення дійсної (ринкової) вартості квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] та можливих варіантів визначення порядку користування цією квартирою між її співвласниками - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1, а.с.185-186). На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. У зв`язку з поверненням експертом справи до суду ухвалою від 26 липня 2019 року провадження у справі відновлено (т.1, а.с.223). Ухвало суду від 14 серпня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивачів [PERSON] про повернення на стадію підготовчого провадження, надання достатнього часу для уточнення позовних вимог, приєднання доказів, виклик та допит свідків, витребування інформації з Київського ВДВС м.Полтава та залучення його до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, призначення оціночно-будівельної експертизи (т.2, а.с.23-24). Також ухвалою суду від 20 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Грень І.І. про призначення повторної оціночно-будівельної експертизи. Протокольною ухвалою від 05 листопада 2019 року судом було задоволено клопотання представника позивачів [PERSON] про виклик в судове засідання судового експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Статівки Дмитра Ігоровича та клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик в судове засідання судового експерта Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса Дудник Тамари Григорівни. Також за клопотанням представників сторін до матеріалів справи судом залучено письмові докази. В судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] та представник позивачів [PERSON] первісний позов підтримали в повному обсязі. Зазначили, що 1/3 частка відповідача у праві спільної власності порівняно з 2/3 частками позивачів є незначною, виділ її в натурі та спільне користування нерухомим майном неможливі. Тому просили первісний позов задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечили, в його задоволенні просили відмовити. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Суд, заслухавши позивачів, відповідача та їхніх представників, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 березня 2007 року Управлінням житлово-комунального господарства, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] - 1/3 та членам його сім`ї: [PERSON] - 1/3, [PERSON] - 1/3 (т.1, а.с.114). Як вбачається з даних Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14088856 від 30 березня 2007 року, виданого Колективним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 30 березня 2007 року за [PERSON] (частка у власності - 1/3), за [PERSON] (частка у власності - 1/3), за [PERSON] (частка у власності - 1/3) (т.1, а.с.115). У зв`язку з реєстрацією шлюбу 20 лютого 2013 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 20 лютого 2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області (т.1, а.с.68). Правовідносини власності та захисту права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] неодноразово були предметом судового розгляду. Так, рішенням Київського районного суду м.Полтави від 23 вересня 2014 року, яке набрало законної сили 13 жовтня 2014 року, у цивільній справі №552/8706/13-ц, за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про поділ квартири, усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення в квартиру та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виселення, визначення розміру частки у праві спільної часткової власності, позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] задоволені частково. Суд вирішив вселити [PERSON] , [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . У задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] про поділ квартири та у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовив (т.1, а.с.118-121). Судом також встановлено, що оскільки відповідач [PERSON] перешкоджає позивачам по первісному позову, співвласникам квартири, колишнім членам її сім`ї, користуватись спірною квартирою, їхнє право на користування належною їм часткою квартири порушене та підлягає захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою і вселення у квартиру. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 19 березня 2019 року, яке набрало законної сили 19 квітня 2019 року, у цивільній справі №552/5272/18, за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням власним приватним житловим приміщенням позовні вимоги задоволені частково. Суд вирішив вселити [PERSON] , [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . В задоволенні решти позовних вимог відмовив (т.1, а.с.175-176). Судом також встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки. Крім того, встановлено, що співвласники спірної квартири, а саме позивачі [PERSON] та [PERSON] мають перешкоди у користуванні кв. [ADDRESS] , їх порушене право підлягає поновленню шляхом вселення у дану квартиру. Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином встановленою є та обставина, що відповідачем позивачам чинилися перешкоди в користуванні спільною квартирою. Як вбачається з актів державного виконавця від 31 липня 2019 року, при виконанні рішення у справі № 552/5272/18 [PERSON] та [PERSON] вселені до квартири [ADDRESS] (т.1, а.с.244, 246). Суд не бере до уваги посилання відповідачів у відзиві на зустрічний позов, що позовні вимоги про визначення порядку користування квартирою вже були предметом судового розгляду. Як вбачається з рішень суду у цивільних справах №552/5272/18 та №552/8706/13-ц, вимоги про визначення порядку користування квартирою не були предметом розгляду в даних справах. А позовні вимоги про визначення часток, усунення перешкод в користуванні майном та про поділ квартири не є тотожними з вимогами про визначення порядку користування спільною квартирою. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Частина 2 ст. 365 ЦК України передбачає, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачем [PERSON] попередньо внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 224000 грн., що підтверджується даними квитанції КБ «ПриватБанк» від 13 лютого 2019 року №0.0.1266228041.1 (т.1, а.с. 1). При цьому [PERSON] кошти вносив від свого імені та від імені [PERSON] . Як вбачається з вказаної вище квитанції, кошти внесені в якості компенсації припинення права [PERSON] на частку майна від імені [PERSON] - 112000 грн. та від імені [PERSON] - 112000 грн. За змістом ст. 365 ЦК України припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Частка відповідача [PERSON] не є незначною, оскільки становить 1/3 частину у праві власності на квартиру. Частка кожного із відповідачів у праві власності також становить 1/3. Тому суд не погоджується з доводами позивачів про те, що частка відповідача є незначною, і вважає, що така підстава для припинення права власності позивача відсутня. На підтвердження того, що частка відповідача не може бути виділена в натурі та що спільне майно є річчю неподільною, учасниками справи доказів суду надано не було. Відповідачем та її представником вказану обставину під час розгляду справи не визнано. А посилання позивачів та їхнього представника на те, що вказана обставина встановлена іншим судовим рішенням, що набрало чинності, дійсності не відповідають. Так, рішенням Київського районного суду м.Полтави від 23 вересня 2014 року, яке набрало законної сили 13 жовтня 2014 року, у цивільній справі №552/8706/13-ц, встановлено, що спірну квартиру неможливо поділити між її співвласниками, таким чином, щоб кожному співвласнику була виділена ізольована її частина (ізольована квартира). Але вказаним рішенням не встановлено чи можливо виділити в натурі частку одному із трьох співвласників - [PERSON] . Судом під час розгляду справи встановлено, що між сторонами склалися вкрай напружені та неприязні стосунків, що ними неодноразово демонструвалося в судовому засіданні. З огляду на характер взаємовідносин, що склалися між сторонами, суд погоджується з доводами позивачів про неможливість спільного користування квартирою. Тому з підстав неможливості спільного користування майном може бути припинено право [PERSON] на частку у спільному майні за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам її та членів її сім`ї та за умови попереднього внесення на депозит суду вартості належної їй частки. Враховуючи належність [PERSON] на праві власності іншого житла, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 120382671 від 12 квітня 2018 року - т.1, а.с.6), суд приходить до висновку про те, що припинення права власності на частку в спірній квартирі, щодо якої між співвласниками постійно виникають конфлікти, не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON] та членів її сім`ї. Але судом встановлено, що позивачами на депозитний рахунок суду попередньо внесена сума, яка є недостатньою для виплати відповідачу компенсації вартості належної їй частки. До такого висновку суд прийшов, виходячи з наступного. Учасниками справи на підтвердження вартості спірної квартири до матеріалів справи надано наступні докази: копія висновку ТОВ «Консалтингова компанія «ФОРЕКС» від 04 грудня 2018 року, згідно якого ринкова вартість об`єкту оцінки - квартири за адресою: [ADDRESS] становить 672000 грн. (т.1, а.с.12-25); копія звіту ТОВ «Експерт Капітал» про незалежну оцінку майна від 15 листопада 2018 року, згідно якого ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] становить 1004352 грн. (т.1, а.с.128-155); копія висновку експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 16 жовтня 2019 року №36, згідно якого ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] може становити 433439,36 грн. (т.2, а.с.85-94). Крім того, згідно висновку експерта №579/580 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №552/843/19, складеного 18 липня 2019 року експертом Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 947680 грн. (т.1, а.с.200-220). Пунктом 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року за №1440, передбачено, що звіт про оцінку майна, складений у повній формі, повинен містити дату оцінки та дату завершення складання звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства. Згідно вимог Національного стандарту №1 вбачається, що термін (строк) дії звіту далеко не в усіх випадках має зазначатися оцінювачем у звіті про оцінку майна. Робити це оцінювач повинен лише у разі потреби відповідно до вимог законодавства. У випадках, коли термін (строк) дії звіту безпосередньо не зазначається оцінювачем у звіті про оцінку майна, такий термін (строк) приймається відповідно до вимог законодавства, а у разі їх відсутності - на власний розсуд користувача даного звіту. Пунктом 26 Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 року за №1891, в редакції, чинній на час складення висновку ТОВ «Консалтингова компанія «ФОРЕКС» від 04 грудня 2018 року та звіту ТОВ «Експерт Капітал» про незалежну оцінку майна від 15 листопада 2018 року, передбачалось, що висновок про вартість об`єкта приватизації, у тому числі разом із земельними ділянками, на яких такий об`єкт розташований, шляхом викупу, продажу одному покупцю або продажу способами, що передбачають загальнодоступність та конкуренцію покупців, у тому числі повторного продажу, дійсний протягом дев`ятимісячного строку після дати оцінки. У зв`язку зі збігом дев`ятимісячного строку після складення вказаних документів при вирішенні справи по суті суд не бере до уваги зазначені вище висновок ТОВ «Консалтингова компанія «ФОРЕКС» від 04 грудня 2018 року та звіт ТОВ «Експерт Капітал» про незалежну оцінку майна від 15 листопада 2018 року. Аналізуючи висновок експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 16 жовтня 2019 року №36, суд встановив наступне. При складенні вказаного висновку експертом використано порівняльний підхід оцінки майна. При цьому для порівняння експертом крім об`єкта оцінки використано ще чотири об`єкта порівняння, а саме трикімнатні квартири площею 61 кв.м., 63 кв.м., 63 кв.м., 60 кв.м.. які перебували у задовільному та доброму стані. Проте, як зазначено у вказаному висновку, дата проведення дослідження відрізняється від дати визначення вартості (вартість визначається станом на 24.09.2019), у зв`язку з цим судовий експерт при використанні порівняльного підходу зробив наступні застереження: при визначенні вартості об`єкта дослідження були застосовані дані з відкритих джерел інформації (публікації в періодичних фахових виданнях, мережі Інтернет), які були актуальними станом на дату визначення вартості, а саме на 24.09.2019; додаткова інформація про об`єкти, що визначені в якості об`єктів порівняння (окрім опублікованої у відкритих джерелах інформації), судовому експерту об`єктивно не відома і об`єктивно не може бути отримана процесуальними засобами; судовий експерт вимушений оперувати лише цінами пропозиції об`єктів, що були актуальними, станом на дату визначення вартості, а саме на 24.09.2019 (т.2, а.с.85-94). Зазначаючи, що ним використано інформацію, актуальну станом на 24 вересня 2019 року, експерт для порівняння використав чотири об`єкти нерухомості, оголошення щодо продажу яких були опубліковані значно пізніше - 06 жовтня 2019 року, 09 жовтня 2019 року, 11 жовтня 2019 року (т.2, а.с.93-94). Із вказаних чотирьох об`єктів порівняння лише одне оголошення має інформацію про розташування квартири в районі Зигіна. Інформація щодо місця розташування інших об`єктів порівняння (центральна частина міста, околиці, район, наближений до центру, тощо) відсутня. І як вбачається із застереження експерта, така інформація ним не перевірялась. У зв`язку з цим з висновку не зрозуміло на якій підставі експертом визначено, що об`єкти порівняння наближені до об`єкту оцінки. Оскільки розміщена у відкритих джерелах інформація не містить даних щодо інженерного обладнання об`єктів порівняння, стану будівель, а експертом така інформація не перевірялась, про що ним зазначено, суд приходить до висновку про безпідставне застосування експертом коригування на фізичний стан будівлі та на наявність інженерного обладнання. За результатами дослідження експертом зроблено висновок, що ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] станом на 24.09.2019 року може становити 433439,36 грн. Оскільки при розгляді справи суд має керуватися об`єктивними даними щодо ринкової вартості квартири, а припущеннями щодо її вартості, а також з огляду на вказані вище недоліки, суд при розгляді справи не бере до уваги висновок експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 16 жовтня 2019 року №36. Аналізуючи висновок експерта №579/580 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №552/843/19, складений 18 липня 2019 року експертом Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, суд встановив наступне. Згідно вказаного висновку ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 947680 грн. При складенні вказаного висновку експертом також використано порівняльний підхід оцінки майна. При цьому для порівняння експертом крім об`єкта оцінки використано ще п`ять об`єктів порівняння, а саме трикімнатні квартири площею 75,7 кв.м., 55 кв.м., 60 кв.м., 60 кв.м., 56 кв.м., які перебували у задовільному та доброму стані. Всі п`ять об`єктів порівняння знаходяться в районі, наближеному до квартири сторін, що розташована по вул.Уютній у м.Полтаві , а саме: [ADDRESS] . Також експертом здійснено перевірку даних щодо стану, опорядження квартир, про що ним повідомлено в судовому засіданні при наданні відповідей на запитання сторін та їхніх представників. Крім того, в судовому засіданні експертом усунено незначні недоліки висновку, а саме зазначено, що на 9-му аркуші висновку вказівка щодо оцінки ринку нежитлової нерухомості у м.Полтаві є опискою, оскільки експертом здійснювалась оцінка саме житлової нерухомості, що підтверджується використанням для проведення оцінки об`єктів житлової нерухомості - квартир. Експертом підтверджено, що вона бачила всі недоліки об`єкта оцінки, на час дослідження такі недоліки як тріщини в стіні, про які заявляють позивачі, були відсутні. Хоча під час проведення оцінки їй не було повідомлено про відключення газопостачання та водопостачання у зв`язку з наявністю заборгованості, під час дослідження нею враховано підведення до квартири інженерних комунікацій. Тому свій висновок експерт підтримала в повному обсязі. Суд відхиляє доводи представника позивачів про те, що висновок експерта №579/580 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №552/843/19 від 18 липня 2019 року є неналежним доказом. При цьому встановлено, що дійсно, ухвалою суду від 26 квітня 2019 року у даній цивільній справі судом призначено будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені два питання: щодо дійсної (ринкової) вартості спірної квартири та щодо можливих варіантів визначення порядку користування квартирою (т.1, а.с.185-186). Зазначене визначення назви експертизи в повній мірі відповідає п.117.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки матеріалів та призначення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 р. N 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 р. N 144/5), який передбачає, що одним із головних завдань будівельно-технічної експертизи є визначення ринкової вартості нерухомого майна (різного роду будівель та споруд). В той же час Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 N 1950/5), зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 січня 2013 р. за № 1/22533 розрізняє будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизи. При цьому, згідно п. 5.2. Інструкції до основних завдань оціночно-будівельної експертизи віднесено визначення вартості об`єкта нерухомого майна У вказаному вище висновку експертом зазначено, що виходячи зі змісту поставлених питань встановлено, що дана експертиза відноситься до судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної за спеціальностями 10.10 «Визначення оціночної вартості будівельних об`єктів та споруд» та 10.6 «Дослідження об`єктів нерухомості, будівельних матеріалів, конструкцій і відповідних документів». Тому враховуючи, що при підготовці експертного висновку експерт виходив саме зі змісту поставлених перед ним питань, вид експертизи визначається саме досліджуваними питаннями, незалежно від того, як ним визначена назва проведеної експертизи, суд відхиляє доводи представника позивача про те, що експертом проведено експертизу, що не була судом призначена. На підставі викладеного, при вирішенні даної справи суд виходить з даних висновку експерта №579/580 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №552/843/19, складеного 18 липня 2019 року експертом Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, згідно якого ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 947680 грн. Таким чином вартість 1/3 частини вказаної квартири з округленням до гривні становить 315893 грн., у зв`язку з чим кожен з позивачів відповідно до його позовних вимог мав внести на депозитний рахунок суму у розмірі по 157947 грн. Позивачами ж внесена загальна сума 224000 грн., що є значно меншим, ніж вартість 1/3 частини спірного майна. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. Як встановлено судом, відповідна сума в необхідному розмірі позивачами на депозитний рахунок суду не внесена. Тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог про припинення права позивача на частку у спірному майні та визнання права власності за кожним з позивачів на 1/6 частину квартири. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Проживання відповідача [PERSON] в спірній квартирі, співвласником якої вона є, не може бути розцінено як завдання матеріальної шкоди позивачам. Посилання позивачів на проживання в належній їм квартирі сторонньої особи - [PERSON] жодним доказом у справі не підтверджено. Крім того, вказана обставина не була позивачами доведена і при розгляді справи №552/5272/18 за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про вселення та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядженням власним приватним житловим приміщенням (т.1, а.с.175-176). Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 2 ст.22 ЦК України передбачено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Обрахування позивачами збитків у розмірі 2/3 частин орендної плати, визначеної згідно даних звіту ТОВ «Біном-груп» від 06 лютого 2019 року про ринкову вартість орендної плати за об`єкт оцінки - житлове приміщення трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.46-53), на законі не ґрунтується. Визначений ними розмір завданої шкоди у розмірі 89399,68 грн. не є ні реальними збитками, ні упущеною вигодою. Договір оренди спірної квартири сторонами не укладався, тому обрахування орендної плати за користування відповідачем належною позивачам частиною квартири є безпідставним. Як вже встановлено судом, і ця обставина підтверджена вказаними вище судовими рішеннями, які набрали законної сили, позивач [PERSON] дійсно перешкоджала позивачам [PERSON] та [PERSON] у користуванні спірною квартирою. Але належних доказів завдання їм матеріальної шкоди внаслідок таких дій відповідача позивачі суду не надали. Так, у позовній заяві позивачі зазначили, що за період в межах строку позовної давності з червня 2016 року по грудень 2018 року [PERSON] витратив на найм житла 64000 грн. Але доказів на підтвердження укладення ним договору найму житла, на здійснення ним оплати за найм житла [PERSON] суду не надав. На підтвердження даних позовних вимог відповідач надав інформаційну довідку ТОВ «Біном-груп» (дата складення довідки не вказана) про середньомісячну ринкову вартість найму (оренди) однокімнатної квартири в багатоквартирному будинку в Київському та Шевченківському районах міста Полтава, а саме на вулицях Інтернаціональна, Петлюри, Ватутіна, Пушкіна, Зигіна з 01 червня 2016 року по 31 грудня 2017 року, та у Київському районі міста Полтава на вулицях Зіньківська, Опитна, Шведська, пров.Заячий в період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року (т.1, а.с.39-45). Інформаційна довідка про середньомісячну ринкову вартість найму (оренди) однокімнатної квартири жодним чином не є доказом того, що [PERSON] ніс витрати з оплати за найм житла. На підставі викладеного в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачів коштів на відшкодування завданої шкоди також необхідно відмовити. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог про припинення права власності відповідача. визнання за позивачами права власності на частину нерухомого майна, та вимог про відшкодування шкоди, не підлягають задоволенню і вимоги щодо зменшення суму компенсації відповідачу. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, суд встановив наступне. Як вбачається з даних технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , виготовленого станом на 03 червня 2019 року КП «Полтавське міське бюро технічної інвентаризації» Полтавської міської ради, квартира в цілому складається таких приміщень: з коридору (1) площею 7,2 кв.м., вбиральні (2) площею 3,4 кв.м., кухні (3) площею 5,5 кв.м., кімнати (4) площею 8,7 кв.м., кімнати (5) площею 13,5 кв.м., кімнати (6) площею 13,5 кв.м., веранди (І) площею 4,4 кв.м., веранди (ІІ) площею 10,5 кв.м. (т.1, а.с.192-193). Як вбачається з плану квартири, кімнати (4) та (6) є прохідними, оскільки вхід до кімнати (5) можливий лише через одну із цих кімнат, окремого кімната (5)входу не має. Таким чином визначення порядку користування квартирою, при якому кожному із співвласників було б виділено окреме житлове приміщення з окремим входом, є неможливим. У зв`язку з цим експертом Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса у висновку №579/580 за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи по цивільній справі №552/843/19 від 18 липня 2019 року запропоновано три варіанти визначення порядку користування квартирою, при якому одному співвласнику на 1/3 частину виділяється одна кімната, а іншим двом співвласникам на 2/3 частини - дві інші кімнати (т.1, а.с.200-220). Оскільки позивачі заперечують проти встановлення порядку користування, в тому числі такого, за яким їм в спільне користування виділяються 2/3 частини житлового приміщення, враховуючи, що частка кожного співвласника у праві спільної власності на квартиру становить 1/3, будь-які дані щодо проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю в матеріалах справи відсутні, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для виділу їм двох суміжних кімнат, одна з яких є прохідною. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні зустрічних позовних вимог про визначення порядку користування відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст.141 ЦПК України також передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] та в задоволенні зустрічного позову [PERSON] , понесені ними витрати відшкодуванню не підлягають та в силу вимог ч.1 та ч.2 ст.141 ЦПК України покладаються на них.

Outcome: dismissed