Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 68227 грн. 65 коп. Свої вимоги мотивує тим, що вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2014 року відповідач [PERSON] був засуджений за п.2 ч.2 ст.115 КК України до 15 років позбавлення волі за те, що 25.07.2010 року близько 23.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, під час сумісного розпивання спиртних напоїв з [PERSON], в процесі сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин до останньої, маючи умисел направлений на вчинення умисного вбивства, наявною у нього сокирою вчинив умисне вбивство [PERSON], яка була донькою позивачки. Постановляючи вирок, Смілянський міськрайонний суд заявлений [PERSON] цивільний позов залишив без розгляду, залишивши за нею право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. До матеріальної шкоди позивачка відносить затрати, які вона понесла в зв'язку з похованням дочки та організацією поминальних обідів, витрат понесених на надання правової допомоги на час досудового розслідування та в суді, а також за речі, що належали дочці та присвоєні відповідачем після вчинення злочину. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, стягнувши з відповідача на її користь 68227,65 грн. матеріальної шкоди та провести індексацію вказаної суми. Представник відповідача [PERSON] позов визнав частково. Вважає, що відповідач має відшкодувати лише витрати на поховання та придбання пам'ятника в сумі 9900 грн., а витрати на організацію поминальних обідів не відносяться до витрат на поховання та підтверджені неналежними доказами. Також послався на те, що законодавством встановлені граничні розміри компенсації на правову допомогу, які не відповідають заявленим позивачкою. Крім того, Кримінально-процесуальний кодекс в редакції 1960 року не передбачав компенсації витрат на адвокатів. Щодо відшкодування цих витрат в порядку цивільного судочинства, то позивач не надала доказів, що саме адвокати, які вказані в угодах приймали учать у судових засіданнях під час розгляду цивільного позову та кількість затраченого ними часу. Залухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.02.2010 року [PERSON] було засуджено за п.2 ч.2 ст.115 ч.1 КК України до 15 років позбавлення волі за умисне вбивство дочки позивача (а.с.4-12). Як вбачається з вироку від 12.02.2014 року позивачка [PERSON] була визнана потерпілою у даній кримінальній справі та нею було заявлено цивільний позов до підсудного [PERSON] Кримінальна справа відносно [PERSON] розглядалась за КПК України в редакції 1960 року, відповідно положення саме цього кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 52 КПК України 1960 року потерпілий вправі мати представника, який користується процесуальними правами особи, інтереси якої представляє. Ними можуть бути адвокати, близькі родичі, законні представники. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема вироку суду, договорів на надання правової допомоги та квитанцій, позивачці надавали послуги адвокати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Всього послуг було надано на загальну суму 32000 грн. (а.с. 18-29). Питання відшкодування витрат потерпілим регулює ст. 92 КПК України 1960 року. Проте, ця стаття не передбачає відшкодування потерпілому витрат на участь представника в процесі. Стаття 93 КПК України 1960 року передбачає відшкодування судових витрат та оплату праці адвокатів, але вказана стаття регулює лише оплату праці адвоката за призначенням. А відповідно до ст. 91 КПК України 1960 року витрати на оплату праці представника потерпілого не відносяться до судових витрат. Також, понесені позивачкою витрати на оплату праці представника у кримінальній справі не є майновою шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України. Доказів на підтвердження того, які саме адвокати приймали участь в судовому засіданні під час розгляду цивільного позову та розрахунків затраченого ними часу позивачем не надано. При вирішенні питання про стягнення з відповідача затрат, які понесла позивачка в зв'язку з похованням дочки та організацією поминальних обідів суд виходить з наступного. Відповідно до накладних та квитанцій, затрати на поховання дочки та організацію поминальних обідів становлять 24 737 грн. 65 коп, а саме: на похорони було витрачено 4 460 грн., що підтверджується відповідною накладною № 63 від 28.07.2010 року ПП «[PERSON]» ( а.с.30); на поминальний обід після похорону було закуплено продукти на 2 714 грн. (а.с.32) та використано продукти кафе «Ольвія» - 3 317 грн. 50 коп., що підтверджується накладною кафе «Ольвія» від 29.07.2010 року та накладною ЧП [PERSON] «Гурман» від 28.07.2010 року (а.с.31); на поминальний обід 9-го дня було витрачено 2 157,63 грн., що підтверджується накладною ЧП [PERSON] «Гурман» від 01.08.2010 року; на поминальний обід 40-го дня було витрачено 2 429,12 грн., що підтверджується накладною ЧП [PERSON] «Гурман» від 01.09.2010 року (а.с.35-37); на поминальний обід 1 рік було витрачено 2 435,40 грн., що підтверджується накладною ЧП [PERSON] «Гурман» від 23.07.2011 року (а.с.38-39); за отримання 3 довідок про вартість продуктів на Звенигородському ринку - 24 грн., що підтверджується квитанцією ринку від 25.08.2010 року ( а.с.40-44). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили дані, які містяться в наданих позивачкою накладних, щодо придбання нею товарів та надання послуг на вказані суми. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Дана стаття говорить саме про необхідні витрати на поховання. Цивільний кодекс України не містить переліку необхідних витрат, проте саме поняття поховання надано в Законі України «Про поховання та похоронну справу». Відповідно до ст. 2 вказаного Закону поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Таким чином, витрати на поминальний обід 9-го, 40-го дня та на 1 рік не є частиною витрат на поховання, як і витрати на видачу довідок, а відтак відповідно до ст. 1201 стягненню не підлягають. Таким чином, стягненню підлягають витрати на похорони у розмірі 4 460 грн., відповідно до накладної № 63 від 28.07.2010 року ПП «[PERSON]»; на поминальний обід після похорону на 2 714 грн. та 3 317 грн. 50 коп., що підтверджується накладною кафе «Ольвія» від 29.07.2010 року та накладною ЧП [PERSON] «Гурман» від 28.07.2010 року, а всього 10491 грн. 50 коп. Крім того, стягненню підлягають і витрати на спорудження пам`ятника, що підтверджуються накладною №49 від 15.10.2010 року у розмірі 7200 грн. Суд погоджується з посиланням представника відповідача на роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 24 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, відповідно до яких витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Проте, враховуючи те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що гранична вартість стандартного пам'ятника у даній місцевості є нижчою, аніж вказано позивачкою, вважає, що такі витрати підлягають компенсації у заявленому нею обсязі. Щодо вимог потерпілої про відшкодування 1490 грн. вартості золотих сережок, мобільного телефону та ключів від квартири, які належали її загиблій дочці, суд зазначає наступне. Дане питання було вирішено вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12.02.2010 року, згідно якого в зазначених позовних вимогах цивільного позову [PERSON] було відмовлено, оскільки вказані речі належали [PERSON] і [PERSON] їх законним власником не була. Крім того, [PERSON] був виправданий за ч. 1 ст. 185 КК України. Даний вирок набрав законної сили. Вимоги про проведення індексації завданої позивачці шкоди задоволенню також не підлягають. Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Як випливає зі ст. 1200 ЦК України під відшкодуванням шкоди, завданої смертю потерпілого мається на увазі відшкодування шкоди у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди, особам визначеним даною статтею. І саме ця підлягає індексації відповідно до ст. 1208 ЦК України. Тобто, суми які просить стягнути позивачка (витрати на поховання, поминальні обіди, встановлення пам'ятнику) індексації на підставі ст.1208 ЦК України не підлягають, оскільки дана норма статті поширюється на періодичні триваючі платежі, а вказані позивачкою суми на відшкодування шкоди носять разовий характер. Таким чином, вимоги про збільшення розміру відшкодування шкоди у зв'язку з підвищенням вартості життя не поширюються на збільшення розміру одноразового відшкодування шкоди, а відтак вказана вимога задоволенню не підлягає. Згідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до роз'яснень, що містить п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»№ 6 від 27.03.1992 року (із змінами і доповненнями), розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну підлягає повному відшкодуванню особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути збитки, завдані злочином, в сумі 17691 грн. 50 коп., які складаються з витрат на поховання в сумі 10491 грн. 50 коп. та витрат на спорудження пам`ятника в сумі 7200 грн. На підставі ст. ст. 22, 1166, 1177, 1201 ЦК України та

Outcome: partial