Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивачі, [PERSON] та [PERSON] , звернулись до суду з даним позовом, в якому просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивують тим, що вказана квартира належить їм на праві спільної часткової власності, де окрім них зареєстрована [PERSON] (онука та сестра позивачів), яка фактично не проживає в квартирі з 2013 року і по теперішній час, вона виїхала з м.Середина-Буда Сумської області та її місцезнаходження не відомо. Оскільки реєстрація відповідачки [PERSON] створює позивачам перешкоди в реалізації права власності, останні просять суд задовольнити їх позов у повному обсязі. Позивачі, [PERSON] та [PERSON] , у судове засідання не з`явились, проте подали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, а також зазначили, що позов підтримують в повному обсязі, наполягають на його задоволенні, та не заперечують проти ухвалення заочного судового рішення. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату і місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала. Третя особа, Середино-Будська міська рада Сумської області, свого представника в судове засідання не направила, проте подала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, заслухавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позов виходячи із такого. Судом встановлено, що позивачам, [PERSON] та [PERSON] , належить на праві спільної часткової власності квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Середино-Будською міською радою народних депутатів від 20.04.1999 на підставі розпорядження органу приватизації №344 від 28.03.1999, та зареєстрованого Глухівським МБТІ за №970 /а.с.9/. Відповідно до акта встановлення фактичного проживання громадян за адресою: [ADDRESS] , складеного 23.04.2021 та підписаного комісією у складі заступника міського голови, секретаря міської ради, провідного спеціаліста відділу містобудування, архітектури, будівельного контролю, агропромислового комплексу та житлово-комунального господарства, за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та її онука, [PERSON] , [INFO] , проте остання з 2013 року фактично мешкає в Російській Федерації. Фактично у вказаній квартирі проживає лише [PERSON] /а.с.4/. Також факт реєстрації відповідачки у спірному житловому приміщенні підтверджується копією будинкової книги на спірну квартиру /а.с.10-15/. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , повідомили суду, що вони вже досить тривалий час проживають по сусідству з [PERSON] . Її онука, [PERSON] виїхала з м.Середина-Буда до Російської Федерації ще в 2013 році, де і проживає по теперішній час. Остання за місцем реєстрації не з`являється та зв`язок із нею відсутній. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. У силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У даній справі спір виник між позивачами як співвласниками квартири та їх онукою та сестрою відповідно, яка зареєстрована в їх квартирі, але не проживає там близько восьми років. Право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла бо законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка проживала та зареєстрована у квартирі за адресою [ADDRESS] як член сім`ї власників житлового будинку її бабусі, [PERSON] , та брата, [PERSON] . Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що\~він є власником\~або особою, яка володіє майном\~з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями\~відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.379, 382 ЦК України). Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. \~Статтею 156 Житлового кодексу України\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2\~ст.64 Житлового кодексу України\~до членів\~сім`ї\~власника будинку\~належать дружина\~(чоловік)\~власника,\~їх діти\~і батьки. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну норму містить також\~ст.405 ЦК України\~- члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З встановлених фактів вбачається, що спірні правовідносини між сторонами врегульовані наведеними вимогами Закону та частиною 2 статті 405 ЦК України, відповідно до положень якої, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідачка не проживає за місцем реєстрації у квартирі, належній позивачам, понад рік, при цьому перешкод у її проживанні за місцем реєстрації, а також поважних причин невикористання відповідачкою свого права користування спірним житловим приміщенням не встановлено, суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] втратила право користування спірним житлом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. У даному випадку рішення суду про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Outcome: approved