Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до відповідача та просять суд зобов'язати останнього усунути перешкоди у користуванні ? частиною колодязя, розташованого в [ADDRESS], який належить їм на праві приватної власності, шляхом зняття бетонної стаціонарної секційної загорожі та перенесення її на межу, відведену рішенням сесії Андріївської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області від 12.12.2014 року, розділивши земельну ділянку порівну. В обґрунтування позовної заяви позивачі посилаються на те, що вони є власниками ? частини колодязя, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач, в свою чергу, володіє іншою ? частиною колодязя, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Самовільно встановивши стаціонарну бетонну загорожу між їхніми домоволодіннями, відповідач, тим самим позбавив позивачів можливості користування колодязем. В судовому засіданні позивачі та їх представник заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Повідомили, що позовна вимога є одна. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили відмовити позивачам у задоволенні їх вимог. Представник третьої особи, повідомлений належним чином, у судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Суд заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи в сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивачів слід відмовити повністю. На підставі Договору купівлі-продажу від 08.06.2005 року [PERSON] є власником ? частини будинку А-1 з надвірними будівлями: сарай Б ? частини, сарай Ж, погріб Є, вбиральня З, № 1-огорожа, 1-замощення, 11-колодязь, які знаходяться в [ADDRESS] (а.с.12, 13-14, 72). На підставі Договору купівлі-продажу від 08.06.2005 року [PERSON] є власником ? частини будинку А-1 з надвірними будівлями: сарай Б ? частини, які знаходяться в [ADDRESS] (а.с. 15-17). Згідно Свідоцтва про право приватної власності на будівлю відповідач є власником ? частини житлового будинку з господарськими будівлями (а.с. 49). Отже, позивач [PERSON] є співвласником колодязя разом з відповідачем. Позивач [PERSON] не має права власності на колодязь. Згідно протоколу засідання постійної комісії з аграрних питань земельної реформи та охорони навколишнього середовища від 18.11.2015 року, Акту обстеження земельної ділянки від 18.11.2013 року (а.с. 20), розміри земельних ділянок, які перебувають в користуванні позивачки [PERSON] та відповідача, відповідають погосподарському обліку. Між садибами знаходиться земельна ділянка (3 м х 38 м), яка забезпечує доступ до спільного колодязя та не закріплена за домоволодіннями сторін. На час обстеження проводилися роботи по встановленню стаціонарного бетонного паркану, але не зазначено де саме встановлюється. Комісія [PERSON] та відповідачу вирішила направити попередження про заборону використання та забудови спірної земельної ділянки. (а.с. 20-22). Як зазначили сторони в судовому засіданні і ніхто з них цей факт не оспорює, земельні ділянки сторін в межах їх домоволодінь не є їх приватною власністю і проектна документація лише розробляється. Земельна ділянка між їх домоволодіннями, де знаходиться колодязь, перебуває в комунальній власності. Розмір земельної ділянки позивачів рішенням сесії Андріївська сільська рада Широківського району Дніпропетровської області від 12.12.2014 року (а.с. 23, 24) збільшено за їх заявою, однак державна реєстрація будь-яких прав позивачів на цю ділянку державну реєстрацію не проходила. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ст. 125 ЗК в редакції Закону від 5 березня 2009 року № 1066-VІ, який діє на час розгляду справи судом, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В даному випадку у позивачів не виникло право власності на земельну ділянку, право постійного користування або право оренди земельної ділянки щодо земельної ділянки між їх домоволодіннями, де знаходиться колодязь, і яка перебуває в комунальній власності, оскільки державної реєстрації таке право не пройшло. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, паркан стоїть на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності, доступ до колодязя відкритий (є прохід 1 м між її сараєм та секціями паркану), але вона не користується колодязем, бо вважає, що не має морального права заходити на земельну ділянку, де знаходиться колодязь, доки відповідач не зніме паркан, встановлений ним, на межі між її ділянкою та ділянкою, де знаходиться колодязь. На цю ділянку, як зазначили позивачі, з боку вулиці відповідачем встановлено ворота, які не зачиняються і вони можуть вільно ходити до колодязя як через прохід в паркані, так і через ворота, однак не роблять цього в вищенаведених міркувань. Відповідач не забороняє їм проходити до колодязя. Крім того, суд бере до уваги що ? позивача [PERSON] в натурі не виділена і тому, суд не може задовольнити її вимоги щодо усунення перешкод в користуванні ? частиною. Позивачами не доведено факт порушення їх прав, а саме, що відповідачем встановлено паркан на земельній ділянці, яка знаходиться в їх користуванні чи власності. Третя особа позовні вимоги до відповідача не пред'явила. Судові витрати відшкодуванню позивачам не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed