Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що батьки позивачів [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у 1930 році. По договору забудови батьки в 1931 році отримали земельну ділянку по [ADDRESS] (130). Право власності було зареєстроване за [PERSON] . Батько [PERSON] помер на фронті [INFO] . Після смерті [PERSON] право власності на його будинок успадкували в рівних частинах мати [PERSON] та її діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначений будинок родина вирішила перебудувати. Забудовником нового будинку була мати позивачів. Виконком Херсонської ради депутатів трудящих 27.03.1958 року при розгляді питання про відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва вирішив дозволити на земельній ділянці спільного користування зі спільним будинком, який належав [PERSON] та її дітям в рівних частинах. Тобто, на загальній земельній ділянці Виконком дозволив [PERSON] знести старий будинок та дозволив будівництво нового будинку. В акті про закінчення будівництва та введення будинку в експлуатацію були записані [PERSON] та [PERSON] . Крім того, земельна ділянка під забудову будинку по [ADDRESS] , [PERSON] не наддавалася, останній не був записаний в домовій книзі та не був забудовником приватного будинку за вказаною адресою. З наказу Херсонської взуттєвої фабрики від 03.07.1958 року №157, [PERSON] була надана земельна ділянка [ADDRESS] площею 450 кв.м. В той час працівник фабрики не міг отримати дві ділянки в різних районах міста. Право власності на будинок надається тільки забудовнику. Житловий будинок по [ADDRESS] прийнято до експлуатації за актом від 13.08.1976 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів трудящих від 13.08.1979 року за №327/17. В акті зазначено, що здавали будинок [PERSON] та [PERSON] . Останні разом здавали зазначений будинок в експлуатацію, в зв`язку з цим вони у рішення виконкому Дніпровської районної ради депутатів трудящих записані як співвласники будинку. Позивачі вважають незаконним внесення [PERSON] до акту прийняття будинку до експлуатації як співвласника, оскільки він не був забудовником. У зв`язку з викладеним, позивачі просять визнати рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів трудящих від 13.08.1976 №327/17 частково недійсний, а саме частину: співвласники будинку [PERSON] та [PERSON] змінити на частину власник будинку [PERSON] 03.10.2019 року позивачі надали до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просили визнати вцілому рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів трудящих від 13.08.1976 №327/17 недійсним. Ухвалою суду від 07.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження до підготовчого засідання. 07.11.2019 року представник відповідача надав до суду відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що дана позовна заява подана з порушенням строків позовної давності. В матеріалах справи містяться відповіді на запити [PERSON] щодо надання архівного витягу оскаржувального рішення, витягу з наказу Херсонської взуттєвої фабрики від 03.07.1958 №157, звернення до ВАТ «Херсонський суднобудівний завод», датовані 2008 роком. Тобто, позивачем вже було відомо про оскаржувальне рішення з 2008 року. Крім того, позивачі стверджують про те, що вони разом зі своєю родиною проживали та будували житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , приймали участь в усіх заходах, пов`язаних з цим, тобто були обізнані про те, що відбувається навколо них, то стає не зрозумілим чому тільки в 2019 році відбувається оскарження рішення 1976 року. Пунктом 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, з матеріалів заяви вбачається, що вимоги позивача зверненні до неналежного відповідача, оскільки оскаржуються рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів трудящих. Зважаючи на те, що виконавчий комітет Дніпровської районної ради депутатів трудящих була самостійною юридичною особою, наділеною власними повноваженнями як орган місцевого самоврядування та суб`єктом комунальної власності, відповідальність за її дії не може бути покладена на інших осіб, зокрема й на інші органи місцевого самоврядування (відповідача) та їх структурні підрозділи. Крім того, зважаючи на вимоги ст.19 Конституції України про те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відповідач не може та не має права виходити за межі власних повноважень, та фактично не має жодного відношення до питань порушених у даній позовній заяві. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідач зазначив, що у сукупності аналіз норм чинного законодавства та письмові докази по цивільній справі не підтверджують, що позовні вимоги позивача до ХМР пред`явленні, як до неналежного відповідача, а відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Ухвалою суду від 07.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, підтримав позицію, викладену у відзиві. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на будівлю від 26.12.1949 року, відділ Комунального господарства Виконкому Херсонської ради депутатів трудящих посвідчує, що будинок, який знаходиться в [ADDRESS] , належить [PERSON] Свідоцтво видано на підставі рішення нарсуду 6-ї ділянки м.Херсона від 06.12.1949 року. Відповідно до рішення Виконкому Херсонської міської ради депутатів трудящих №295 від 27.03.1958 року вирішено відвести земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва [PERSON] , дозволено будівництво нового житлового будинку зі знесенням старого будинку на своїй ділянці по [ADDRESS] . В акті про закінчення будівництва та введення зазначеного будинку в експлуатацію від 1967 року записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з архівним витягом Виконавчим комітетом Дніпровської районної ради депутатів трудящих №327/17 від 13.08.1976 року, вирішено узаконити житловий будинок розміром 13,6х9,1 м, веранду 13,6х3,6 м, сарай 4,1х5,1 м, збудований на ділянці загального користування площею 1127 кв.м. за [PERSON] та [PERSON] . Згідно виписки із рішення Української Радянської Соціалістичної Республіки від 31.03.1983 року, договір купівлі-продажу будинку, розташованого в [ADDRESS] , який укладений між [PERSON] та [PERSON] визнано дійсним. Визнано за [PERSON] право власності на будинок, який розташований в [ADDRESS] . Відповідно до архівного витягу №05-2/325 від 21.03.2008 року з наказу Херсонської взуттєвої фабрики від 03.07.1958 року №157 «Про відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва» відповідно до рішення фабричного комітету профспілки розподілити виділені земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва наступним робочим фабрики: робітникові цеху №3 [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] , відводиться земельний ділянка [ADDRESS] площею 450 кв.м. Згідно листа від 15.05.1985 року [PERSON] , який загинув [INFO] , похований на братському кладовищі м.Нестеров, Калінінградської області. Після смерті [PERSON] право власності на належний йому на праві власності житловий будинок успадкували в рівних частинах [PERSON] та діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 26.12.1957 року. З листа ХДБТІ №27932 від 22.09.2006 року встановлено, що за даними архіву бюро домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] за станом на 1992 року належить: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - 3/100 частин, згідно свідоцтва про право власності від 11.03.1993 року, виданому на підставі рішення Дніпровського райвиконкому від 15.11.1991 року №217; [PERSON] - 31/100 частин, згідно свідоцтва про право власності від 10.01.1992 року, виданому а підставі рішення Дніпровського райвиконкому від 15.11.1991 року, №27; [PERSON] та [PERSON] - 66/100 частин, згідно дублікату свідоцтва про право власності виданому на підставі рішення Дніпровського райвиконкому №217 від 15.11.1991 року; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - документи не оформлені. Відповідно до листа №701/НС-24 від 08.02.2008 року, виданого ВАТ «Херсонський суднобудівний завод», адміністрація ВАТ «Херсонський суднобудівний завод» не має відомостей про видачу клопотання [PERSON] про його включення в забудовники приватного будинку за адресою: [ADDRESS] за літерою А. Згідно з листом від 21.03.2008 року №05-2/154, виданого Державним архівом Херсонської області, у документах виконкому Херсонської міської ради депутатів трудящих за 1959 рік рішення про відведення земельної ділянки [PERSON] не виявлено. Згідно листа Архівного витягу Херсонської міської ради №364/21 від 09.02.2009 року, в документах виконкому Дніпровської районної ради, які знаходяться на зберіганні в архівному відділі, немає рішень від 21.03.1989 року, 29.04.1989 року, 10.01.1992 року та 16.02.1998 року щодо зміни ідеальних часток у домоволодінні по [ADDRESS] . Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної ради від 22.08.2011 року №04/127, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За змістом ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положення даної статті кореспондується наряду з іншим також у те, що позови повинні заявлятися до належних відповідачів. Із змісту ст.48 ЦПК України слідує, що сторонами в справі можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Відповідачем в цивільному процесі є особа, яка на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими позовними вимогами. Звертаючись до суду із позовом про визнання рішення недійсним виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів трудящих, позивачі в позовних вимогах визначили як відповідача - Херсонську міську раду. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом. Пленум Верховного Суду України у п. 8 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Відповідно до ч.1, 2 ст.51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст.51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. Позивачі в судовому засіданні зазначили, що вважають належним відповідачем за пред`явленими позовними вимогами саме Херсонську міську раду. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. За приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому, слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Таким чином, враховуючи визначений позивачами склад учасників справи, та той факт, що суд позбавлений можливості вирішити спір по суті, оскільки позов пред`явлений до неналежного відповідача, а нормами процесуального права не передбачено право суду самостійно здійснення заміни відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволені заявлених позовних вимог. Розподіл судових витрат здійснити згідно ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed