Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про те, що [PERSON] є власником 56/75 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] є власником 19/225 частин цього ж будинковолодіння. З метою поліпшення житлових умов ними було здійснено будівництво наступних споруд. [PERSON]: прибудову «З», гараж «Е», веранду «а1», прибудову «а2»; [PERSON]: гараж «Ж», без дозволу компетентних державних органів та органів місцевого самоврядування. Це будівництво - нерухоме майно хоч і побудоване самочинно, але не суперечить вимогам чинного законодавства України, що підтверджується висновками відповідних установ. В цей час виникла необхідність визнати за ними право власності на вказане самочинно збудоване нерухоме майно, але зробити це в добровільному порядку їм не вдалося. Згідно відповіді Інспекції ДАБК у Черкаській області їм неможливо здати в експлуатацію самочинно збудовані споруди, оскільки прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів будівництва регулюється наказом Мінрегіонбуду № 95 «Про затвердження порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» від 19.03.2013 року, а згідно цього наказу вбачається, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, які збудовані до 05 серпня 1992 року не підлягають здачі в експлуатацію. Також обов'язковою умовою здачі в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів будівництва є наявність земельної ділянки на праві власності, відповідно до ст. 126 ЗК України про право власності, а вказана земельна ділянка згідно довідки СП ТОВ «Фавор» від 16.09.2013 року № 280 знаходиться у користуванні і не є приватною власністю. Просять винести рішення суду, яким визнати за [PERSON] право власності на самочинне будівництво таких споруд: «З» прибудова розміром 4,35 х 2,72; «Е» гараж розміром 3,05 х 5,70; «а1» веранда розміром 2,55 х 3,16; «а2» прибудова розміром 5,05 х 3,16, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Винести рішення суду, яким визнати за [PERSON] право власності на самочинне будівництво споруди «Ж» гараж розміром 5,25 х 3,16, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В ході розгляду справи від третьої особи [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, відповідачами зазначені [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, у якій зазначено, що [INFO] в м. Умані Черкаської області у віці 63 років помер її батько [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з частини житлового будинку, господарських будівель, іншого спадкового майна. Спадкоємцями першої черги, що прийняли спадщину після смерті батька є вона та відповідач [PERSON] Проте, під час отримання вищевказаного свідоцтва з незрозумілих причин в масу спадкового майна не було включено гараж «Ж» та відповідно це майно не було включено в свідоцтво про право на спадщину за законом, а відповідно вони спадкоємці не набули на нього право власності. На цей час [PERSON] та [PERSON] пред'явили позов до суду про визнання за ними право власності на самочинні будівлі. Що стосується самочинних будівель [PERSON] то, оскільки вони збудовані на спільній земельній ділянці, а тому в цій частині, що стосується самочинних споруд [PERSON] слід відмовити. Що стосується самочинно збудованого гаража «Ж», вважає, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення з наступних підстав. По-перше, якщо звернутися до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13.09.1995 року на ім'я її батька [PERSON], [PERSON] та [PERSON], то вбачається, що вони спадкували майно, яке складається з 19/25 частин житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. На вказаній присадибній ділянці розташований один глинобитний, обкладений цеглою житловий будинок «А», житловою площею 46,8 кв.м., веранда «а», ганок, сарай «Б», «Г», погріб «В», вбиральня «Д», гараж «Ж», забор № 1, ворота № 2, відмостка - 1, колодязь «К», розташованого на присадибній земельній ділянці розміром 500 кв.м., тобто це майно не є самочинним і звідки у позивачів такі відомості, не зрозуміло, оскільки це майно збудоване в 1983 році і відповідно до тимчасового положення про реєстрацію прав власності будівлі збудовані до 1992 року не є самочинними та не підлягають здачі в експлуатацію. Крім того, позов не підлягає до задоволення і з тих підстав, що у ньому не вірно викладені факти, а саме. Позивач [PERSON] вказує, що він збудував гараж «Ж», але рік будівництва гаража не вказує. Проте, якщо звернутися до технічного паспорту, то рік будівництва гаража - 1983, тоді як сам позивач [PERSON] народився у [INFO] і на час будівництва гаража йому було рік від народження, а тому обставини, викладені ним в позовній заяві, не відповідають дійсності. Оскільки вказаний гаража «Ж» уже був успадкований її батьком, то відповідно вона теж має право на його успадкування, але оскільки у свідоцтво про право на спадщину вказана споруда включена не була, то вона вимушена звернутися та в судовому порядку успадкувати вказане майно в тій частині, яка належить їй за законом, а саме за законом їй належить 2/3 частини спадкового майна, що належить [PERSON] Просить ухвалити рішення суду, яким визнати за нею [PERSON] право власності на 2/3 частини гаража «Ж», що розташований в [ADDRESS]. В подальшому позивачі за первісним позовом уточнили позовні вимоги, а саме просять винести рішення суду, яким визнати за [PERSON] право власності на самочинне будівництво таких споруд, що знаходяться по [ADDRESS]: «З» прибудова розміром 4,35х2,72; «Е» гараж розміром 3,05х5,70; «а1» веранда розміром 2,55х3,16; «а2» прибудова розміром 5,05х3,16. Винести рішення суду, яким визнати за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності на самочинне будівництво гаража «Ж», знаходиться по [ADDRESS] в частинах згідно правовстановлюючих документів на спільне вказане будинковолодіння: відповідно 56/75, 19/225 та 38/225 часток. Позивач, вона ж відповідач, [PERSON] в судовому засіданні в повному об'ємі підтримала уточненні вимоги первісного позову та просить суд визнати за нею право власності на самочинно збудовані споруди та на відповідну частину самовільно збудованого гаража, який є спадковим майном, а тому має бути розділений між усіма спадкоємцями. Вимоги зустрічного позову не визнає, оскільки не впевнена, що [PERSON] дійсно є донькою покійного [PERSON], а тому і не може претендувати на цей гараж. Просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник позивача-відповідача [PERSON] в судовому засіданні в повному об'ємі підтримала уточненні позовні вимоги та пояснила, що позивачами у 2003-2005 роках самочинно було добудовано певні споруди з метою укріплення стін старого житлового будинку. Вимоги зустрічного позову не визнає, вважає їх необґрунтованими, а тому просить суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача Уманського міськвиконкому Саморуха В.О. в судовому засіданні при вирішенні первісного позову покладається на думку суду, з урахуванням позиції інспекції ДАБК в Черкаській області. Представник третьої особи, позивача по зустрічному позову - [PERSON] в судовому засіданні первісну позовну заяву не визнала, пояснила, що спірний гараж було побудовано нею та її чоловіком у 1980 році, а у 1981 році вони розлучилися. На її думку, [PERSON] не може претендувати на вказаний гараж, оскільки не має будь-якого відношення до його будівництва. Заперечує проти узаконення самовільно побудованих останнім споруд та вважає, що їх необхідно розібрати. Позовні вимоги своєї довірительки підтримує в повному об'ємі та просить суд зустрічну позовну заяву за вдоволити. Представник третьої особи ІДАБК у Черкаській області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшло письмове заперечення, у якому просять справу слухати у відсутність їх представника та при вирішенні питання просять взяти до уваги факти, викладені у запереченні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] знайомий з 1971 року. за адресою по [ADDRESS] проживала іноді тільки [PERSON] та в останні роки свого життя там проживав [PERSON]. Усі добудови та ремонтні роботи за вказаною адресою проводила [PERSON] Вона провела заміна дверей, вікон, провела усі необхідні комунікації, опалення, побудувала гараж, обклала сарай цеглою. [PERSON] лише іноді приходив до своєї матері і, якщо вона просила його про допомогу, то він відмовляв, мотивуючи тим, що вона має зятів, які і повинні їй допомагати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 1990 року проживає за адресою: [ADDRESS]. Бачив, як [PERSON] будувала усі самочинні споруди і інколи допомагав при будівництві. [PERSON] за час свого проживання взагалі відмовлявся проводити в будинку [ADDRESS], де іноді проживав, будь-які роботи. На цьому подвір'ї був старий гараж, але коли [PERSON] придбала у нього автомобіль, старий гараж було зруйнувано і на його місці, приблизно шість років тому, побудовано новий цегляний. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знайомий із [PERSON] і на її замовлення влітку 2013 року обкладав гараж цеглою та проводив інші будівельні роботи. [PERSON] знав і іноді бачив його під час виконання робіт по гаражу, але він нічим не допомагав, лише був присутнім. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків та вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що у задоволенні первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити. Судом достовірно встановлено, що згідно витягу про державну реєстрацію прав Уманського виробничого відділку КП «ЧООБТІ» за № 35119578, виданого 09.08.2012 року [PERSON] є власником 19/225 частин житлового будинку [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, від 05 травня 1977 року та договору дарування, укладеного 19 жовтня 2004 року, [PERSON] набула право власності на 56/75 частин житлового будинку [ADDRESS]. Згідно висновку Комунального підприємства «Уманське міське архітектурне бюро» від 17.09.2013 року № 35, самовільно збудовані приміщення по [ADDRESS]: добудова «З», гараж «Е» - збудовані без порушень існуючих державних будівельних норм ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень», а самовільно збудовані приміщення: гараж «Ж», веранда «а1», прибудова «а2» збудовані з порушеннями п. 3.25 ДБН 360-92. «Планування і забудова міських і сільських поселень», а саме збудовані на межі з іншими (сусідніми) домоволодіннями за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та будинку [ADDRESS] [PERSON] Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] написали заяви до Уманського міськрайонного суду, що не заперечують про проведення легалізації в судовому порядку самовільного будівництва. Але в кадастровому плані зазначені суміжні землевласники [ADDRESS] [PERSON] та відділ комунального господарства, які не давали письмової згоди на проведення легалізації. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також при втраті документа, який засвідчує право власності. Такі документи позивачами не надані. Відповідно до ч. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справи зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону № 2780-ХІІ спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Згідно з ч. 12 вищевказаного Пленуму, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. З доданих до позову документів не вбачається, що позивач звертався до Інспекції ДАБК у Черкаській області із заявою щодо прийняття цього домоволодіння в експлуатацію чи до органу місцевого самоврядування щодо вирішення питання про набуття права власності. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Усі новозбудовані об'єкти, в тому числі самочинно збудовані, в обов'язковому порядку приймаються в експлуатацію. Органом, який приймає такі об'єкти в експлуатацію є Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до розділу V Прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю приймаються в експлуатацію об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж, а саме (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів будівництва регулюються наказом Мінрегіонбуду № 95 «Про затвердження порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків 1 та 2 категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» від 19 березня 2013 року, а згідно цього наказу вбачається, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, які збудовані до 05 серпня 1992 року не підлягають здачі в експлуатацію. Згідно технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], певні споруди збудовані частково до 1992 року, тобто не потребують прийняття їх в експлуатацію Інспекцією ДАБК в Черкаській області. А добудова «З», гараж «Е», веранда «а1», прибудова «а2» побудовані протягом 2004-2007 років, тому вони мають бути здані в експлуатацію відповідно до Наказу Мінрегіонбуду № 95. У відповідності до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На думку суду, позивачами таких документів не долучено до матеріалів справи. За вказаних обставин, суд вважає позови [PERSON], [PERSON] та [PERSON] необґрунтованими та такими, у задоволенні яких необхідно відмовити.

Outcome: dismissed