Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про виселення з квартири. Позовні вимоги мотивують тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] і у ній разом з ними проживають також [PERSON], 2012 року народження, [PERSON], 2007 року народження та відповідач [PERSON] Вказують, що проживання з відповідачем в одній квартирі стало нестерпним, оскільки останній зловживає спиртними напоями, часто влаштовує сварки та бійки, принижує їх перед дітьми, сусідами та родичами. Крім того, в утриманні квартири, її ремонті, оплаті комунальних послуг, він участі не приймає, чим задає їм матеріальних збитків. В зв'язку з чим, просять суд виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] та стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Інший позивач подала суду заяву про слухання справи у її відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.06.2012 року (а.с. 8) та витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 9). Згідно ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін.. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 157 ЖК України члена сім'ї власника житлового будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України виселення може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультативними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Отже, для застосування норми цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів тощо. Так, звертаючись до суду із зазначеним позовом позивачі вказали, що відповідач створює неможливі умови для проживання сторін в будинку, а тому просили виселити його з будинку на підставі ст. 116 ЖК України. Із п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Судом встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово зверталася до поліції із заявами з приводу неналежної поведінки відповідача і останньому було винесено офіційне попередження про недопустимість вчинення насильства в сім'ї та його поставлено на облік в Луцькому ВП у відповідній категорії правопорушників, а також складено протокол за ч. 1 ст. 172-2 КУпАП (а.с. 4-7). Крім того, факт протиправної поведінки [PERSON] у відношенні до позивачів також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та враховуючи, що до відповідача були вжиті передбачені законом заходи попередження, які не дали належних результатів, то суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наведених вище підстав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача [PERSON] слід стягнути 600,00 грн. понесених витрат по сплаті судового збору та в дохід держави 40,00 грн. недоплаченого судового збору

Outcome: approved