Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Деснянського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка доводилась двоюрідною бабусею позивачки. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 21.01.2014 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця на ім`я позивачки. 21.01.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої нотаріусом не встановлено ступінь споріднення зі спадкодавцем у зв`язку із ненаданням позивачкою документів. Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі №369/5255/18 винесено рішення, яким встановлено факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , [INFO] є двоюрідною онукою померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в сумі 10 995,91 грн. На підставі вказаного рішення Деснянським районним відділом ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження. Позивачка зазначає, що на час подачі позову до суду щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості та відповідно винесення судом рішення [PERSON] померла. 16.11.2018 року Деснянським районним відділом ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві листом №Д/4 повідомлено, що виконавче провадження №45232440 відносно боржника [PERSON] , 04.12.2014 року повернуте стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». На підставі викладеного, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить скасувати арешт та заборону з усього майна, що належало [PERSON] , яка померла [INFO] , накладений 07.11.2014 року реєстратором управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, видана 29.10.2014 року ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.11.2014 року; зобов`язати Деснянський районний відділ ДВС міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві зняти арешт та заборону з усього майна, яке належало [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , шляхом внесення відповідних змін до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги, та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується актовим записом про смерть серія [NUMBER] від 13.03.2013 року (а.с. 6), яка доводилась двоюрідною бабусею позивачки [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого майна, що розташовується за адресою: [ADDRESS] ., яка належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 26.12.2012 року виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, відповідні відомості містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 307157 від 15.02.2013 року (а.с. 7). У встановлений законом строк позивачка, звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 21.01.2014 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті Спадкодавця на ім`я Позивача. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О. від 21.01.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з тим, що за наданими [PERSON] документами неможливо встановити ступінь споріднення зі спадкодавцем (а.с. 8). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/5255/18 встановлено факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , [INFO] є двоюрідною онукою померлої [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] (а.с. 9-10). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.04.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 10 995,91 грн. та судові витрати в сумі 243, 60 грн. (а.с. 15-16). На підставі вказаного рішення Деснянським районним відділом ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження. 18.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтенко Л.О. листом №45/01-16 на адвокатський запит від 11.09.2018 року №82, повідомлено про неможливість у видачі свідоцтва про право на Спадину за законом на квартиру [ADDRESS] у зв`язку із арештом. Після вчинення відповідних дій та внесення запису до Державного реєстру речових прав про припинення обтяження речового права (арешту нерухомого майна), спадкоємиця [PERSON] , може звернутися з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом та отримати вказане Свідоцтво (а.с. 12). Листом ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» №25/09/2018- 1876, повідомлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на підставі ст. 512 ЦК України та Договору факторингу №40/К від 06.10.2017 року укладеного із АТ «Дельта-Банк», набуло статусу нового Кредитора. Водночас, повідомлено, що згідно п.4.2 Наявні у Банку документи, що підтверджують. Права вимоги до Боржників передаються Банком Новому Кредитору за відповідними актами протягом 365 календарних днів із дати укладання Договору факторингу (тобто до 06.10.2018 року). Документація не передана. (а.с. 22). 16.11.2018 року Деснянським районним відділом ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві листом №Д/4 повідомлено, що виконавче провадження №45232440 відносно боржника [PERSON] , 04.12.2014 року повернуте стягувану відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 27). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України права та обов`язки, що складають спадщину переходять до спадкоємців з часу відкриття спадщини. За змістом статей 4, 5, ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як було встановлено, позивачка є спадкоємцем після смерті [PERSON] , а тому позивачка, як майбутня власниця цього майна, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні нею права користування розпорядження майном, яке фактично її належить. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статей 316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до частин 1,2,3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Судом встановлено, що на даний час виконавчі провадження та будь-які дії відносно спірної квартири відсутні. Таким чином, арешт, накладений на квартиру [ADDRESS] порушує право власності [PERSON] , яка є спадкоємцем після смерті [PERSON] , та унеможливлює оформлення спадщини. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ №5 від 03.06.2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Нормами ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, як закріплено в п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, визнання права. Згідно з положеннями статей 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи те, що на даний час позивачка не може вільно розпоряджатися своєю власністю, за якими був накладений арешт, підстав для накладення арешту немає, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] щодо звільнити з-під арешту всього майна, що належить на праві власності [PERSON] , накладений постановою державного виконавця Відділу ДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 29.10.2014 року є підставною та обґрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про зобов`язання Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві внести відповідні зміни до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про зняття арешту з усього (невизначеного) майна зазначається наступне. Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відтак зміни до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про зняття арешту з усього (невизначеного) майна здійснюється згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» самим державним виконавцем та до компетенції суду не належить. На підставі викладеного,

Outcome: partial