Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивачка 18.02.2016 року звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі в розмірі по 1 000 грн. на кожну дитину щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що їх спільні діти повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити. Пояснила, що по місцю її проживання роботи немає, вона доглядає дітей, на наймолодшого сина отримує допомогу від держави в розмірі 1300 грн. Відповідач позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти на кожну дитину по 400 грн., мотивуючи тим, що ніде не працює і не має сталого заробітку, а в Калинівському районі Вінницької області, де він проживає, досить важко знайти роботу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження.Діти проживають спільно з позивачкою, окремо від відповідача. Домовленості про утримання спільних синів сторони не досягли. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Наявність будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує. Відповідач є здоровою молодою особою 28 років; постійного місця роботи не має, але при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває та не вчиняє будь-яких дій щодо пошуку роботи; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; не приймає участі в вихованні неповнолітніх синів та не створює необхідні умови для їхрозвитку і життя, відтак він спроможний сплачувати аліменти на їх утримання. Неможливість працевлаштування відповідача не підтверджує його неспроможність надавати утримання своїм дітям. Разом з тим, обовязок по утриманню неповнолітніх синів не може бути покладений виключно на їх матір. На думку суду, позовні вимоги дещо безпідставно завищені, а тому враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону: 1\~167 грн. для дітей віком до 6 років та 1 455 грн. для дітей віком від 6 до 18 років); розміру середньої заробітної плати по Вінницькій області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Вінницькій області за лютий 2016 року вона становила 3 619 грн.); отримання позивачкою грошової допомоги від держави на наймолодшого сина та її потребу у фінансовій допомозі на решту дітей з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, задовольняє їх частково та стягує аліменти в розмірі по 600 грн. на кожну дитину, що буде відповідати як інтересам хлопчиків, так і стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивачки надають їй можливість забезпечити дітям дошкільного та шкільного віку належний життєвий рівень при отриманні аліментів у розмірі 400 грн. щомісячно на кожну дитину, що дорівнює приблизно 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А позивачкою, в свою чергу, не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати своїх синів до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне та достойне їх утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial