Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначили, що вони є власниками квартири № 2 житлового будинку №11, розташованого по вул.У.Громової м.Коростишів. Відповідач зареєстрований у належній позивачам квартирі за вищевказаною адресою, хоча в ньому фактично не проживає, чим створює позивачам перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Позивачі просять у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право користування належним житловим будинком, оскільки в добровільному порядку він відмовляється знятися з реєстрації. Позивачі, та їх представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що дійсно він зареєстрований у даному будинку тривалий час. У квартирі не проживав, оскільки працював за кордоном. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] по місцю реєстрації фактично не проживав. Інколи приходив до своїх дітей та до своєї дружини [PERSON] та проживав лише декілька днів. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні вказали, що їм невідомо чи проживає відповідач за вказаною адресою. Суд, заслухавши позивачів, представника позивачів, відповідача, свідків, приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири № 2 житлового будинку №11, розташованого по [PERSON] м.Коростишів, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. Згідно довідки про склад сімї № 1399 від 17.06.2016р. [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою (а.с.14). З матеріалів справи вбачається, що відповідач з 19.06.2016 року по 01.12.2016 року перебував за кордоном, що підтверджується копією закордонного паспорта (а.с.36). Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК України встановлено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, зокрема один з подружжя власника, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 34 своєї постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Суд не знаходить можливим задовольнити позовні вимоги, виходячи з того, що позивачі не надавали згоди на реєстрацію місця проживання відповідача як нові власники, оскільки відповідач є членом сімї позивачів у розумінні ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, а саме батьком позивачів. Доказів, які б свідчили про систематичне порушення відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для позивачів проживання із відповідачем в одній квартирі або безрезультативності заходів запобігання і громадського впливу, позивачами не надано. Посилання ж позивача на положення ст. 391 ЦК України в такому випадку є безпідставним (п.3 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13). Положеннями статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з наведеного, при доведеності не проживання без поважних причин особи більше року у будинку вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі цієї статті. Позивачі у своєму позові посилаються на те, що згоди на реєстрацію відповідача у квартирі вони не давали, а також те, що останній не проживає за місцем реєстрації. Отже, визначальним для вирішення заявленого позову є встановлення обставини, з якою позивач поєднував позовні вимоги, - факт відсутності відповідача без поважних причин тривалий час у житловому приміщенні, у якому він має право проживати. До показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд ставиться критично, оскільки інформація про те, що відповідач постійно не проживав у спірній квартирі була відома їм зі слів дружини відповідача [PERSON], яка померла 28.03.2015 року. Показання свідків підтверджують лише епізодичні факти перебування відповідача за місцем реєстрації, що він інколи проживав за зазначеною адресою. З цих показів не можна зробити беззаперечний висновок про те, що відповідач постійно не менше як останній рік за місцем реєстрації не проживав. Наявні у матеріалах справи докази не дають можливості зясувати дійсного періоду відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні без поважних причин, а також суду не надано докази того, що відповідач систематично зловживає спиртними напоями, постійно руйнує приміщенння та майно, ображає позивачів, тобто чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні їх майном. Тому, суд не знаходить можливим задовольнити позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: dismissed