Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], 3-тя особа: Дніпропетровський районний відділ головного управління державної міграційної служби, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з будинку без надання іншого житлового приміщення та зняття особи з реєстраційного обліку. Позивачка у судове засідання не з'явилася, відповідно до письмової заяви просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд усунути їй перешкоди у користуванні належним їй на праві особистої власності домоволодінням за [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області шляхом виселення з нього [PERSON], [INFO], без надання іншого житла, та зняття [PERSON], [INFO] з реєстраційного обліку за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район [ADDRESS] Відповідач у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти зняття його з реєстраційного обліку за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район [ADDRESS] Представник 3-ї особи у судове засідання не з'явилася, відповідно до письмової заяви начальник Дніпропетровського РВ ГУДМС України у Дніпропетровській області просить суд розглядати справу за відсутності їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 19.11.2003 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори належить домоволодіння за [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Позивачка з 01 квітня 2005 року по 26 вересня 2013 року знаходилась з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 вересня 2013 року. Позивачка дала згоду на реєстрацію відповідача у належному їй домоволодінні за [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області, та з 09 лютого 2005 року відповідач зареєстрований за вказаною адресою. Оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, позивачка з січня 2013 року пішла з будинку та мешкає за іншою адресою, однак у будинку [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області залишився проживати відповідач по справі. Зараз позивачка прийняла рішення про продаж будинку, однак у добровільному порядку відповідач не бажає виселятися з будинку та знятися з реєстрації за вказаною адресою, а тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Той факт, що у будинку позивачки є зареєстрований та проживає відповідач по справі перешкоджає їй як власнику у користуванні будинком, оскільки для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб, що не дозволяє позивачці розпоряджатись належним їй майном на власний розсуд та значно обмежує її законні права. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Та відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, позовні вимоги позивачки щодо усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення відповідача з будинку [ADDRESS] Дніпропетровського району Дніпропетровської області та зняття його реєстраційного обліку за вказаною адресою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно до ч.ч. 9, 10 ст. 110 Цивільного процесуального кодексу України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи); позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Outcome: approved