Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом, просить зобов`язати відповідача, ТОВ «Кане-Вільд Україна» в десятиденний строк сплатити в повному обсязі страхові внески до Державної податкової служби України за період з січня 2019 року по січень 2020 року як страхувальника [PERSON] ; стягнути з відповідача ТОВ «Кане-Вільд Україна» на її користь грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 20\~000,00 грн та судові витрати зі сплати судового збору. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що з 28.12.2019 по 22.01.2020 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Кане-Вільд Україна», під час якого їй нараховувалась та виплачувалась заробітна плата. Після звільнення позивачка дізналась, що відповідач з січня 2019 по січень 2020 не сплачував єдиний соціальний внесок до податкових органів, внаслідок чого період роботи в ТОВ «Кане-Вільд Україна» не буде зарахований до страхового стажу під час призначення пенсії. Позивачка звернулась до колишнього роботодавця з вимогою про погашення заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску, проте останній відмовив позивачці в погашенні заборгованості через порушення відносно нього справи про банкрутство. Ситуація, що виникла між сторонами, негативно відобразилась на психічному та емоційному стані позивачки, яка стала дратівливою, втратила сон, постійно перебуває в стані нервового стресу. Зважаючи на викладене, позивачка вирішила звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з вимогою зобов`язати відповідача сплатити передбачені чинним законодавством страхові внески до податкових органів за час її роботи в останнього, та сплатити грошову компенсацію моральної шкоди. У судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Заяв та клопотань про розгляд справи без участі, а також відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Третя особа, Головне управління Державної податкової служби у Сумській області, свого представника у судове засідання не направила, надавши заяву, в якій просила суд розглянути справу без їх участі, а також зазначила, що станом на 20.02.2020 ТОВ «Кане-Вільд Україна» має заборгованість зі сплати Єдиного соціального внеску в розмірі 27\~830,48\~грн. Третя особа, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, свого представника у судове засідання повторно не направили, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, за згодою позивачки, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачкою документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного висновку. Так, з матеріалів справи встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Кане-Вільд Україна» з 01.09.2019 по 22.01.2020, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 01.06.2010 на ім`я [PERSON] /а.с.7-9/. З інформації, яка надана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7, форма ОК-5), індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] , дата формування виписок 29.01.2021, вбачається, що страхувальник ТОВ «Кане-Вільд Україна» (код 41148040) за період з вересня 2019 року по січень 2020 року здійснював нарахування заробітної плати, проте не сплатив страхові внески за вказаний період /а.с.11-14/. Відповідно до листа Головного управління ДПС у Сумській області від 30.07.2020 №558/А/18-28-33-04-13 встановлено, що за результатами поданої звітності за формою 1ДФ та відомостями щодо фактичної сплати виявлено факт несплати (несвоєчасної сплати) ТОВ\~«Кане-Вільд Україна» податків, зборів та обов`язкових платежів із нарахованої заробітної плати, в тому числі, наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску. Крім цього, також встановлено, що протягом 2019 року ТОВ «Кане-Вільд Україна» нараховувалась та виплачувалась [PERSON] заробітна плата із необхідним утриманням податків і зборів /а.с.15, 16/. З копії інтегрованої картки платника ТОВ «Кане-Вільд Україна», наданої Головним управлінням Державної податкової служби у Сумській області, встановлено, що останній має заборгованість зі сплати Єдиного соціального внеску станом на 20.02.2020 в розмірі 27\~830,48 грн /а.с.36-40/. Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Статтею 46 Конституції України передбачено, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Згідно з ст.253 КЗпП України, особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до підпункту першого статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страхувальники це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок. Відповідно до ч.6 ст.20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані на відповідний базовий звітній період, не пізніше, ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Відповідно до частини 2 ст.20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Частинами 4, 5 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначено, що єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, не зменшені на суму відрахувань податків, інших обов`язкових платежів, що відповідно до закону сплачуються із зазначених сум, та на суми утримань, що здійснюються відповідно до закону або за договорами позики, придбання товарів та виплат на інші цілі за дорученням отримувача. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Частиною 4 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне Пунктом 1 ст.11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру. Нормою п.1 ст.14 цього Закону визначено, що страхувальниками є роботодавці, а саме: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону. Отже, не провівши розрахунки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування при виплаті позивачці заробітної плати, відповідач порушив низку соціальних прав та гарантій позивачки. Згідно п.3 ч.1 ст.16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивачці, яка перебувала в трудових відносинах з відповідачем, була нарахована заробітна плата за період саме з вересня 2019 року по січень 2020 року, але з цієї заробітної плати відповідачем не було сплачено єдиний соціальний внесок на позивачку, як застраховану особу, то це є порушенням прав позивачки відповідно до законодавства України на оформлення, призначення та виплату у відповідному розмірі сум пенсій в органах ПФУ, яке вираховується із сум цих страхових внесків, які повинен був відраховувати відповідач, як роботодавець. Оскільки позивачка має право вимагати від відповідача виконання ним наведених вище вимог закону та реалізувала це право, звернувшись до суду з позовом, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині зобов`язання відповідача сплатити суми страхового внеску на відповідний рахунок органу доходів і зборів з виплаченої заробітної плати [PERSON] у період з вересня 2019 року по січень 2020 року, а не з січня 2019 року по січень 2020 року, як просила позивачка, адже матеріалами справи, зокрема копією трудової книжки та довідкою форми ОК-5, ОК-7, підтверджено, що остання перебувала з відповідачем в трудових відносинах саме з 01 вересня 2019 року. Крім цього, суд не встановлює десятиденний строк для сплати відповідачем відповідних внесків, адже чинним законодавством України встановлення такого строку не передбачене. З приводу заявленої позивачкою вимоги про відшкодування моральної шкоди судом встановлено наступне. Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62, фізичні особи та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання. У свою чергу, порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (далі по тексту - Постанова Пленуму), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві маральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 Постанови Пленуму). Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди і причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12 та ст.81 ЦПК України. Позивачка, пред`явивши вимогу про відшкодування моральної шкоди, посилається на те, що протиправна поведінка з боку відповідача, яка полягає у несплаті страхових внесків до податкових органів, і як наслідок, незарахування періоду роботи у відповідача до страхового стажу, призвела до того, що останній завдано моральної шкоди, яка виражається у наступному. Вказана протиправна поведінка відповідача негативно відобразилась на психічному та емоційному стані позивачки, через що остання стала знервованою та дратівливою, втратила сон та постійно перебуває в нервовому стресі. Звичний спосіб життя позивачки змінився, та вона змушена докладати зусиль для вирішення спірної ситуації. Зважаючи на викладене, [PERSON] оцінила розмір завданої моральної шкоди в сумі 20\~000 грн. Як вже було встановлено судом, відповідач не сплатив єдиний соціальний внесок на позивачку, як застраховану особу, за період часу, за який остання перебувала із ним в трудових відносинах, що є порушенням прав позивачки на належне пенсійне забезпечення. Разом з тим, вимога щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20\~000\~грн не містить жодного обґрунтування в розрізі положень ст.76-81 ЦПК України як щодо наявності такої шкоди, так і щодо зазначеного розміру завданої моральної шкоди. Тобто, позивачка не довела належними та допустимими доказами, що саме протиправна поведінка відповідача спричинила їй моральну шкоду, негативно відобразилась на її психічному та емоційному стані, а також не обґрунтувала зазначений розмір моральної шкоди, тому в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити в повному обсязі. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині зобов`язання відповідача вчинити певні дії, з останнього слід стягнути на користь позивачки суму судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 908 (дев`ятсот вісім) гривень. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial