Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності за набувальною давністю в рівних частках на будівлі, а саме: сарай (літ. Б), розмірами (4,83 х 4,18)м, кухню (літ.В), розмірами (2,61 х 4,40)м, гараж (літ.Г), розмірами (5,60 х 4,19)м, та літню кухню (літ.З), розмірами (4,60 х 5,03)м, що знаходиться в [ADDRESS]. Позов мотивують тим, що [PERSON] з часу свого народження проживав зі своїми батьками в [ADDRESS]. У 1974 році його батько побудував сарай (літ. Б), розмірами (4,83 х 4,18)м, кухню (літ.В), розмірами (2,61 х 4,40)м, гараж (літ.Г), розмірами (5,60 х 4,19)м, та літню кухню (літ.З), розмірами (4,60 х 5,03)м. З 2002 року вони з дружиною ([PERSON] та [PERSON].) стали власниками квартири №4 за вищевказаною адресою. На сьогоднішній день вони продовжують проживати у вказаному будинку з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно володіють та відкрито користуються даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядають за будинком та утримують його, постійно здійснюють в ньому поточний та капітальний ремонт. У квартирі [ADDRESS] проживають більше десяти років, безперервно володіють будівлями: сараєм, літніми кухнями та гаражем. Регулярно сплачують податок за користування присадибною земельною ділянкою. Тому вважають, що визнання права власності за набувальною давністю на господарські споруди не суперечить закону, а також не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач [PERSON] пояснив, що літня кухня біля житлового будинку була збудована ще у 1974 році його батьками, розмірами 4м х 3м. Згодом, його брат [PERSON] (третя особа) розділив дану кухню навпіл (перегородив стіною) і кожен користується своєю частиною. У ній є два окремих входи, і кожен утримує та обслуговує свою частину споруди. Він зі своєї сторони добудував веранду до літньої кухні, а [PERSON] добудував веранду зі сторони сусідки [PERSON]. Він проводив у цій літній кухні капітальний ремонт, попередньо звернувшись до ЖЕКу та отримавши на це відповідний дозвіл. Оскільки дах літньої кухні з часом почав руйнуватися, він змушений був його замінити, піднявши за рахунок нових балок. Також був змушений переставити у літній кухні вікно на протилежну сторону, оскільки із сусідами навпроти склались неприязні стосунки. Його брат [PERSON] свого часу звертався із заявами на його дії в інспекцію архбудконтролю, в результаті чого на місце приходили представники інспекції і склали протокол. Однак, він відмовився такий підписувати, зазначивши, що жодного самочинного будівництва не здійснював і такий підпише лише у присутності адвоката. Йому не відомо про припис, винесений інспекцією архбудконтролю, оскільки такого він особисто не отримував. Протокол чи постанову про адміністративне правопорушення відносно нього, а також згаданий припис чи дії працівників інспекції, він не оскаржував. Крім цього, батько збудував сарай, з фундаментом та дерев'яними стінами. Він, вже після смерті батька, зніс ці дерев'яні стіни і вимурував їх з цегли. Гараж збудований на частині земельної ділянки (поза присадибною ділянкою), де розташований газовий колодязь. Оскільки даний колодязь уже недіючий, Дрогобицька міська рада не заперечила щодо користування таким і визнання права власності на нього. Не заперечує, що будівництво гаража здійснено ним особисто. Оскільки господарські будівлі, зокрема, літня кухня та сарай, збудовані його батьком ще багато років тому, а вони з дружиною добросовісно користуються такими, просить визнати за ними право власності на вказані будівлі в рівних частках. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив щодо їх задоволення. Пояснив, що визнання права власності за позивачами на господарські будівлі є безпідставним, оскільки має місце самочинне будівництво. Крім цього, будівлі знаходяться на балансі КП «ЖЕО». Щодо користування позивачами земельною ділянкою, то останніми не подано жодних належних доказів з даного приводу. Також відсутній висновок експерта про відповідність спірних споруд будівельним нормам та правилам. Третя особа [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позовних вимог. [PERSON] пояснив, що земельна ділянка належить Дрогобицькій міській раді і така не поділена та не визначено порядок її користування. Інспекцією архітектурно-будівельного контролю було винесено припис [PERSON], оскільки останнім здійснено реконструкцію спірної літньої кухні. Він особисто будівельник і також може ствердити, що позивачем дійсно проводилась реконструкція вказаної будівлі, при чому, без відповідної документації. Він фактично не заперечує щодо узаконення позивачами частини літньої кухні. Однак, вважає, що попередньо необхідно визначити порядок користування земельною ділянкою, можливо, й питання її приватизації, а також визначити частки у володінні літньою кухнею, оскільки такі визначені ними добровільно (фактично) і таке право не підтверджується документально. Адвокат [PERSON] доповнила, що позивачі просять визнати право власності за набувальною давністю, зокрема, на самочинне будівництво, що є протиправним. Здійснення [PERSON] самочинного будівництва стверджується відповідною постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності та виданим інспекцією архбудконтролю приписом, які на сьогоднішній день є чинними і ніким не скасовані. Спірні господарські споруди знаходяться на балансі комунальної власності і земельна ділянка також перебуває у власності Дрогобицької міської ради. Слід врахувати, що представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо визнання права власності на вказані споруди. Спірна літня кухня є одною суцільною спорудою, під одним дахом, без визначення будь-яких часток, яка відноситься до вищезгаданого будинковолодіння. Тому вважає, що даний позов не може підлягати до задоволення. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, беручи до уваги вищенаведене, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2004 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Як вбачаться з реєстраційного посвідчення за реєстровим №12431 від 17.12.2002 року, квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору міни, посвідченого Першою Дрогобицькою держнотконторою 17.12.2002 року за реєстр.№1-3332. Зі свідоцтва про зміну імені вбачається, що [PERSON] змінив ім'я на [PERSON], про що зроблено відповідний запис 24.05.2005 року. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] та є її співвласником, що стверджується довідкою КП «ЖЕО» №3134 від 09.09.2014 року і свідоцтвом про право власності на квартиру. З копії технічного паспорта на нежитлові будівлі на [ADDRESS] виготовленого КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» 20.12.2013 року та наданого позивачами, вбачається, що згідно експлікації будівля (літ.З), загальною площею 13,5 кв.м., гараж (літ.Г) - площею 18,3 кв.м., літня кухня (літ.В) - 8,6 кв.м., і сарай (літ.Б) - 14,4 кв.м. Згідно характеристики будинку, господарських будівель та споруд, зазначені споруди збудовані у 1981 році, окрім літньої кухні (літ.З), рік побудови якої - 1974. Однак, площа такої зазначена 21,3 кв.м. На плані приміщення, позначеного літ.З, зображено поверховий план літньої кухні, розмірами (4,60 х 5,03)м, де по правій стороні нанесені штрихи, що свідчить про відображення лише частини даної будівлі. З копії технічного паспорта, виготовленого КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» 18.09.2014 року, наданого третьою особою [PERSON], вбачається, що на поверховому плані зображено будівлю, позначену літерами «З-1» та «З1-1», та зазначено, що літня кухня літ. «З-1» в користуванні [PERSON], а літня кухня літ. «З1-1» в користуванні [PERSON] План частини літньої кухні, що перебуває у користуванні [PERSON] ідентичний плану, наданому позивачем, зокрема, розміри такої (4,60 х 5,03)м. З плану присадибної ділянки [ADDRESS] станом на 26.01.1998 року, вбачається, що розміри літньої кухні, позначеної літ.З, становлять (7,0 х 4,83)м. Отже, літня кухня, позначена літерою «З», є єдиним цілим, суцільною спорудою площею 21,3 кв.м. (як вказано в характеристиці будівель), яка розділена [PERSON] та [PERSON] добровільно, а відтак, включає в себе умовні дві літні кухні, позначені на плані літерами «З-1» та «З1-1», в тому числі містить частину споруди розмірами (4,60 х 5,03)м та площею 13,5 кв.м., право власності на яку просять визнати позивачі. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом не здобуто доказів і такі не надані позивачами щодо реального розподілу вищевказаної господарської споруди (літньої кухні) в межах правового поля, тобто відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо виділення часток [PERSON] та [PERSON], зокрема, як користувачам споруди. Не зважаючи на це, позивачі просять визнати за ними право власності саме на частину літньої кухні, яка знаходиться у їх користуванні, вважаючи, що така є відокремленим приміщенням, проте, їх частка від цілої будівлі залишається не визначеною, жодного рішення чи проекту про її поділ на окремі дві літні кухні немає. Крім цього, з урахуванням вищенаведеного, судом встановлено, що дійсні розміри вказаної будівлі, у порівнянні з розмірами на плані станом на 26.01.1998 року, різняться, що свідчить про проведення відповідних будівельних робіт. Разом з тим, згідно викопіювання з плану міста Дрогобича, станом на 2006 рік, у будинковолодінні [ADDRESS] літньої кухні, позначеної літ.З, не передбачено. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] ([PERSON]) було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ст.97 КпАП України, що стверджується постановою інспекції архітектурно-будівельного контролю від 31.07.2006 року. Зокрема, з такої вбачається, що [PERSON] ([PERSON]) самовільно збудував господарську споруду в прибудинковій території за адресою: [ADDRESS], також частина літньої кухні близько 15 кв.м. Штраф за вказане порушення оплачено [PERSON], а відтак, постанова не оскаржувалась останнім і є чинною. Відповідно до листа виконавчого комітету Дрогобицької міської ради за №3-21/5040 від 24.07.2014 року, відділом містобудування та архітектури не видавався дозвіл [PERSON] на будівництво літньої кухні на [ADDRESS], а також не видавались вихідні дані (містобудівні умови та обмеження для проектування об'єктів будівництва, а саме, проектування будівництва літньої кухні). Згідно з інформацією управління комунальних ресурсів виконавчих органів Дрогобицької міської ради земельна ділянка, яка знаходиться у користуванні для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, що на [ADDRESS], перебуває у комунальній власності. Рішення про надання згоди на виготовлення проекту відведення даної земельної ділянки, рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки, а також рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки, що на [ADDRESS], (в тому числі [PERSON], який проживає у квартирі №4 за вказаною адресою), відсутні. Згідно довідки №5/76 від 17.01.2014 року, виданої заступником начальника Дрогобицького РВ ГУ ДСНС України у Львівській області, проектна документація на влаштування літньої кухні, позначеної літ.З, площею 21,4 кв.м., сараю, позначеного літ.Б, площею 18,8 кв.м., літньої кухні, позначеної літ.В, площею 10 кв.м., гаражу, позначеного літ.Г, площею 23,4 кв.м., відсутня. Позивачі посилаються на те, що будівництво літньої кухні, позначеної літ.З, здійснювалось батьком [PERSON] у 1974 році, і дане не оспорюється сторонами. Однак, як вбачається з припису від 15.08.2014 року, виданого начальником відділу державного контролю за будівництвом об'єктів Південного напрямку управління державного контролю у сфері містобудування №3 [PERSON], даний припис видано [PERSON] про те, що за результатами перевірки, проведеної на реконструкцію літньої кухні на [ADDRESS] встановлено, що на земельній ділянці, яка належить до земель комунальної власності м.Дрогобича, [PERSON] здійснює реконструкцію літньої кухні без права на виконання будівельних робіт, чим порушив ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». З метою усунення виявлених порушень поставлено вимогу зупинити виконання будівельних робіт до отримання права на їх виконання. У вказаному приписі також зазначено, що [PERSON] від підпису і отримання припису відмовився. Позивач [PERSON], зокрема, виконував будівельні роботи з реконструкції літньої кухні (надмуровано стіни, замінено крокв'яну систему даху та покрівлю), без проектної документації та права на виконання будівельних робіт, чим порушив п.2 ч.1 ст.34, ч.1 та абз.2 ч.2 ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що стверджується листом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області за 7/13-6-4844 від 20.08.2014 року, за підписом голови Комісії з ліквідації - першого заступника начальника інспекції, скріпленого печаткою. У судовому засіданні встановлено, що даний припис ніким не оскаржувався та не скасований, а тому такий вважається чинним. Отже, окрім того, що на спірну літню кухню, познач. літ.З, відсутня відповідна документація, позивачем [PERSON] самовільно проведено реконструкцію такої. Останній у судовому засіданні не заперечив той факт, що ним замінено крокв'яну систему даху та покрівлю, і піднято дах на декілька сантиметрів. Крім цього, у судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, зокрема, не заперечується і самим позивачем [PERSON], що спірний гараж, позначений літ.Г, самовільно збудований особисто [PERSON], що також вбачається з рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №557 від 22.12.1983 року, яким дозволено [PERSON] ([PERSON]) користуватися самовільно збудованим гаражем. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду показали, що спірна літня кухня збудована вже багато років тому ще батьками позивача [PERSON] Згодом, його рідний брат [PERSON], за спільною згодою з позивачем, розділив літню кухню на дві частини, вони влаштували два окремі входи і користуються кожен своєю частиною. [PERSON] на своїй частині літньої кухні переробляв дах, піднявши його трохи вище, та переставив вікно на іншу сторону будівлі, здійснював різного роду ремонти. Свідок [PERSON] суду показала, що знає позивача та його брата з дитинства, також знала їхніх батьків. Їй відомо, що спочатку їх батько побудував літню кухню, яка була суцільною, з одним входом. На даний час у ній влаштовано двоє вхідних дверей, оскільки [PERSON] та [PERSON] розділили її між собою у користуванні. [PERSON] переробляв на своїй частині дах, піднявши його, здійснював капітальний ремонт. Батьком останнього також був зведений дерев'яний сарай на фундаменті, а [PERSON] вже згодом демонтував дерев'яні стіни і вимурував цегляні. Спірний гараж збудований особисто позивачем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що проживає по-сусідству з позивачами, на суміжній земельній ділянці. Спірною літньою кутньою користується двоє братів - [PERSON] та [PERSON] Вона зверталася в Дрогобицьку міську раду та в інспекцію архбудконтролю, оскільки вважала, що діями позивача порушуються її права, в результаті чого їй стало відомо, що позивачем здійснено самочинну реконструкцію вказаної споруди. Зокрема, позивач влаштував у літній кухні туалет і ванну кімнату. Жодних документів та дозволів у останнього нема, в тому числі, й що стосується виділення земельної ділянки. З двох сторін даної споруди здійснено добудову веранд, [PERSON] прибудував веранду зі сторони літньої кухні, частиною якої він користується, а з іншого боку - [PERSON] З огляду на положення статті 376 ЦК України (Самочинне будівництво), право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відтак, позовні вимоги в частині визнання права власності на літню кухню, позначену літ.З, розмірами (4,60 х 5,03)м, та на гараж, позначений літ.Г, розмірами (5,60 х 4,19)м, за набувальною давністю є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Як вбачається з рішення апеляційного суду Львівської області від 03.06.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Дрогобицька міська рада, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, колегією суддів судової палати у цивільних справах встановлено, що відповідач проживає у будинку №44 на вул.Братів Кицилів у м.Дрогобичі; будинок та господарські споруди за вищевказаною адресою знаходяться на балансі КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради, що стверджується довідкою КП «ЖЕО» №1869. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2004 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Як встановлено в судовому засіданні, позивачі набули право власності на квартиру [ADDRESS] згідно договору міни від 17.12.2002 року, укладеного з [PERSON], якому вказана квартира належала на підставі свідоцтва на право власності, виданого комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради. Третя особа [PERSON], як було встановлено вище, набув право власності на квартиру №2 на [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право власності від 11.12.1996 року, яка приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року роз'яснено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Отже, відповідно до вказаного рішення, допоміжні приміщення стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру, і для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. А питання щодо згоди власників квартир - співвласників допоміжних приміщень багатоквартирного будинку - на вчинення різного роду дій стосовно допоміжних приміщень, має вирішуватися відповідно до чинного законодавства. Таким чином, спірні господарські споруди (допоміжні приміщення), а саме: сарай (літ. Б), розмірами (4,83 х 4,18)м, та літня кухня (літ.В), розмірами (2,61 х 4,40)м, що знаходяться в [ADDRESS], є об'єктами права спільної власності співвласників даного будинку, а отже й позивачів - осіб, які заявили про давність володіння, а не іншої особи. Та саме позивачі, [PERSON] та [PERSON], заявляють про давність володіння вказаним майном, що не передбачено нормами ст.344 ЦК України.

Outcome: dismissed