Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням посилаючись на те, що вони є власниками 12/25 частин будинку [ADDRESS] . Крім позивачів в даному будинку, також, з 17.06.2015 зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які не є позивачам членами сім`ї позивачів, та не проживають в даному будинку з липня 2015 року. Позивачі вказують, що відповідачі не проживають в їх будинку та їх особистих речей в будинку немає, а також, не сплачують комунальні послуги, що обмежує їх право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Тому, позивачі просять суд визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді від 30 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 26 листопада 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] про день слухання справи повідомлені через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України та шляхом направлення копії ухвали з матеріалами позовної заяви за зареєстрованим місцем їх проживання, не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивачі не заперечували проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивачів, покази свідка [PERSON] , вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Договору дарування частки житлового будинку, укладеного 13 грудня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , останнім було подаровано 12/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями за [ADDRESS] , по Ѕ частині кожному (а.с.6). Відповідно до копії будинкової книги домоволодіння по [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за даною адресою з 15.07.2015 року (а.с.8-12). Згідно Довідки №1477 від 27.09.2019 виданої Борівською селищною радою Фастівського району Київської області встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані але не проживають [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з літа 2015 року та відсутність їх речей за даною адресою, підтверджується Актами обстеження фактичних умов проживання від 27 вересня 2019 року, від 08 жовтня 2019 року (а.с.13-14). Та показами в судовому засіданні свідка [PERSON] , яка пояснила, що знає позивачів давно, також, їй відомо, що в будинку позивачів прописані відповідачі, яких вона жодного разу не бачила, так як в будинку вони не проживають, про те, що відповідачі зареєстровані в будинку позивачів їй стало відомо нещодавно. Частиною 1 ст. 71 Житлового кодексу України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] понад шести місяців без поважних причин, особистих речей в будинку немає, перешкод в користуванні житловим приміщенням їм ніхто не чинить, та останні мають вільний доступ до житлового приміщення. За таких обставин суд вважає, що відповідачі втратили право користування вказаним жилим приміщенням, оскільки не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямим доказом для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для зняття даної особи з реєстрації. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved