Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про усунення перешкод\~у користуванні\~квартирою шляхом\~вселення до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на те, що вона зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . На дану квартиру видано ордер серії РИК №194 від 13.09.1983 року на ім`я її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказує, що в спірній квартирі проживають відповідачі, зокрема її сестра [PERSON] зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] . Позивачка зазначає, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.06.2010 року, яке ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 22.02.2017 року залишено без змін, її та її неповнолітнього сина [PERSON] визнано такими, що втратили право користування квартирою. Однак постановою Верховного Суду від 10.05.2018 року вказані рішення скасовано, а провадження у справі закрито. Вказує, що відділом ведення реєстру територіальної громади Чернівецької міської ради 13.08.2018 року анульовано її зняття з реєстрації 02.07.2010 року, відновивши реєстрацію від 18.07.1986 року в квартирі [ADDRESS] . Позивачка стверджує, що з моменту відновлення реєстрації та по даний час відповідачі чинять їй перешкоди в користуванні квартирою, не впускають її в квартиру, не надають їй ключі від квартири, в зв`язку з чим вона змушена знімати інше приміщення для проживання. На основі викладеного, позивачка просить суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення її до квартири [ADDRESS] а також стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 03 січня 2019 року\~ провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення відкрито. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Доповнила, що в 2010 році, ще до розгляду судом справи про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, її вигнали з квартири, однак вона в правоохоронні органи не зверталась. Вказала, що спірна квартира до даного часу не приватизована та належить Чернівецькій міській раді. Зазначила, що після смерті матері вона зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру. Ствердила, що вона намагалася вселитися в квартиру, однак відповідачі не впустили її до квартири. В останнє судове засідання позивачка не з`явилась, однак до початку розгляду судом справи від неї надійшла заява, згідно якої просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, а також не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені про час та місце розгляду даної справи в суді, а тому, суд вважає, за можливе розглянути справу за їх відсутності та постановити заочне рішення. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживає в квартирі [ADDRESS] . Вона заселилась приблизно 25 років назад. Позивачку знає давно, на момент поселення в спірну квартиру вона була неповнолітньою. Потім сестри повиходили заміж і кожна сестра з чоловіком проживали в окремих кімнатах. Коли [PERSON] народила дитину, то її сестра [PERSON] почала її виганяти зі квартири. Врешті-решт позивачка вимушена була піти, оскільки їй навіть не давали можливість користуватися кухнею та туалетом. Позивачка неодноразово пробувала вселятись в квартиру, однак всі спроби виявились безрезультатними. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників\~\~справи\~\~чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, заслухавши пояснення позивачки, свідка, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Першотравневої Ради народних депутатів Чернівецької області №277/14 від 23.08.1983 року (а.с.36-37), [PERSON] , сім`я якої складалась з чоловіка [PERSON] та двох доньок позивачки [PERSON] і відповідачки [PERSON] , 13.09.1983 року видано ордер серії РИК №194 (а.с.7) на право зайняття квартири [ADDRESS] складається з трьох кімнат загальною площею 66,00 кв.м., в тому числі житловою площею 37,7 кв.м. [INFO] мати позивачки [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.44). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.06.2010 року (а.с.9), яке ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 22.02.2017 року залишено без змін (а.с.10-12), позов [PERSON] задоволено, визнано [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою. Постановою Верховного Суду від 10.05.2018 року (а.с.13-15), вказані вище рішення та ухвала скасовані, а провадження у справі закрито. Відповідно до копії довідки ПП «Санітарія» від 20.08.2018 року (а.с.8), відділом ведення реєстру територіальної громади Чернівецької міської ради 13.08.2018 року анульовано зняття позивачки [PERSON] з реєстрації 02.07.2010 року та відновлено позивачці реєстрацію від 18.07.1986 року в квартирі [ADDRESS] . Крім позивачки [PERSON] , в спірній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з повідомленням Шевченківського ВП Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 31.10.2019 року, в Шевченківському ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області знаходились на розгляді матеріали з приводу заяви [PERSON] , [INFO] , проживаючої по [ADDRESS] , яке зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за №18240 від 22.08.2019 року. Під час проведення перевірки, [PERSON] , яка проживає в квартирі [ADDRESS] повідомила, що [PERSON] не має будь-яких правових підстав проживати за спірною адресою, оскільки визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі чинять позивачці перешкоди в користуванні квартирою, в якій вона зареєстрована, та не впускають позивачку в квартиру. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної в місті Ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно зі ст.61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст.65 ЖК Української РСР, особи, що вселились в жиле приміщення як члени наймача, набувають рівного права з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. Згідно з вимогами ст.64 ЖК Української РСР, до членів сім`ї наймача належать дружина (чоловік) наймача, їх діти і батьки. Як встановлено судом, позивачка на законних підставах вселилась в спірну квартиру, оскільки наймачем квартири до 21.03.2016 року була її мати. Постановою Верховного Суду від 10.05.2018 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.06.2010 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 22.02.2017 року про визнання позивачки такою, що втратила право користування квартирою, а тому позивачка [PERSON] має право на користування спірною квартирою, де вона зареєстрована, однак відповідачі чинять їй перешкоди у вселенні до спірної квартири, що підтверджується повідомленням Шевченківського ВП Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області від 31.10.2019 року, а також показами свідка [PERSON] , у зв`язку з чим позов підлягає до задоволення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.04.2019 року по справі №759/11370/16-ц. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не надано суду ні відзиву на позовну заяву ні жодного доказу, які б спростовували заявлені позовні вимоги. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що належить зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] , задовольнивши позовні вимоги. Також, згідно вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі по 234,93 грн. з кожного, що підтверджується квитанцією (а.с.2). На підставі викладеного,

Outcome: approved