Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

позивачі звернулися до суду з зустрічним позовом про визнання правочину недійсним, покликаючись на те, що 24 грудня 2005 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. 14 березня 2012 року [PERSON] було укладено з ПАТ «ВТБ Банк» кредитний договір №R53700212047B від 14 березня 2012 року, який зобов'язався використати на споживчі потреби в інтересах сім'ї. Старшим менеджером-консультантом ВПРП відділення «Франківське» ПАТ «ВТБ Банк» Шведик І.Л. 14 березня 2012 року було оформлено текст заяви, адресованої від її імені до банку про нібито надання нею згоди для позичальника на укладення кредитного договору, однак підпис їй не належить. Оскільки банк та позичальник визначили цільове призначення кредиту саме на споживчі потреби в інтересах сім'ї, однак формально оформивши про це згоду від імені [PERSON] іншою особою на укладення вказаного правочину саме на вказані цілі, то з цих обставин вбачається, що строни правочину усвідомлювали в момент його укладенняч, що правові наслідки, обумовлені ним не настануть. Просить визнати недійсним п. 2.1. кредитного договору №R53700212047B від 14 березня 2012 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» і [PERSON] та кредитний договір №R53700212047B від 14 березня 2012 року в цілому. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. У судове засідання представник відповідача ПАТ «ВТБ Банк» та відповідач [PERSON] не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи, а тому згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зустрічну позовну заяву слід задовольнити частково. Судом встановлено, що згідно кредитного договору №R53700212047B від 14 березня 2012 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» і [PERSON], позичальник [PERSON] отримав кредит у розмірі 50000,00 грн., який зобов'язався використати на споживчі потреби в інтересах сім'ї. /а.с. 7-10/ Ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Заявою від 14 березня 2012 року відповідач [PERSON] надала своєму чоловіку згоду на укладання з ПАТ «ВТБ Банк» кредитного договору. /а.с. 12/ Однак, згідно висновку експерта №5449 від 17 січня 2017 року підпис від імені [PERSON] розташований після запису: «14 березня 2012 року», над словом: «(підпис)» на заяві від імені [PERSON], адресованій ПАТ «ВТБ Банк» від 14 березня 2012 року - виконаний не [PERSON], а іншою особою. На підставі наведеного, суд вважає, що позивач [PERSON] не була належним чином ознайомлена із кредитним договором №R53700212047B від 14 березня 2012 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» і [PERSON], не надавала своєї згоди на укладення такого, а тому слід визнати недійсним п. 2.1. вказаного кредитного договору щодо призначення кредиту на споживчі потреби сім'ї. Проте за кредитним договором №R53700212047B від 14 березня 2012 року позичальник [PERSON] отримав від кредитора ПАТ «ВТБ Банк» кредит у розмірі 50000,00 грн., як передбачено договором та зобов'язався повернути даний кредит, а тому суд вважає, що кредитором виконано усі зобов'язання у відповідності до укладеного договору та відповідно й позичальник [PERSON] повинен належним чином виконати зобов'язання, які він взяв на себе згідно такого договору та повернути отриманий ним кредит. Враховуючи наведене, суд вважає, що п. 2.1. кредитного договору №R53700212047B від 14 березня 2012 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» і [PERSON] слід визнати недійсним, однак у задоволенні позовної вимоги про визнання кредитного договору №R53700212047B від 14 березня 2012 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» і [PERSON] недійсним слід відмовити. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial