Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою до відповідача про визнання його особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою [ADDRESS], оскільки останній з 09 липня 2010 року, більше одного року не проживає у спірному житловому приміщенні, перешкод йому ніхто у проживанні не чинив. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, їх представник в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, суду пояснив, що позивачі мають у спільній сумісній власності житлове приміщення у вигляді трьохкімнатної квартири яке розташоване за адресою [ADDRESS]. Позивач [PERSON], як особа відповідальна серед співвласників за утримання їх житла вона уклала відповідні договори на постачання і споживання комунальних послуг: з КП «ЖКЦ» останній договір № 14 від 17.03.2010 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, та про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; та з ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» за 397/12 від 09.04.2012 року про користування електричною енергією. Позивач [PERSON], як особа, відповідальна серед співвласників за його утримання, самостійно несе всі витрати по утриманню їх квартири, що підтверджується особовим рахунком. На сьогоднішній день у квартирі зареєстровані позивач - [PERSON], її син [PERSON], та її онук [PERSON], який мешкає з [PERSON], його батьком, за вищевказаною адресою. З 25 лютого 2004 року у даній квартирі також був зареєстрований син позивача [PERSON], від першого шлюбу - [PERSON], який 09 липня 2010 року забрав свої особисті речі та виїхав спочатку до м. Харьків, а в подальшому начебто в м. Луганськ. З часом [PERSON], перестав спілкуватися з позивачами і їм невідомо з того періоду часу, де він на сьогоднішній день мешкає. Про те, що відповідач начебто проживає у м. Луганськ позивачам відомо зі слів жінки, з якою він мешкає. З того періоду часу відповідач [PERSON] ніколи більше у квартирі в м. Славутичі не заявлявся і не проживав. Позивач [PERSON], несе всі витрати за утримання квартири, спожиті комунальні послуги, які нараховуються в тому числі і на відповідача [PERSON] З боку позивачів ніколи не чинилося відповідачу будь - яких перепон у користуванні жилим приміщенням, підтвердженням чого є довідка з Славутицького МВ ГУ МВС України в Київській області від 26.11.2013 року. Відсутність відповідача [PERSON] у даній квартирі та його непроживання в ній з 09 липня 2010 року, тобто більше одного року, без поважних причин можуть підтвердити і свідки: [PERSON] та [PERSON], які часто бувають у них вдома і добре знають, хто проживає в їх квартирі. Разом з вищевказаними свідками за час відсутності відповідача позивачами були складені акти про його непроживання. Вищенаведені обставини, які підтверджуються доданими позивачами до позову доказами які повністю підтверджують відсутність відповідача [PERSON], у жилому приміщенні за адресою [ADDRESS] з липня 2010 року по даний час, тобто більше одного року, без поважних причин, тому просив визнати відповідача втративши право користування даним жилим приміщенням. Відповідач у судове засідання не з,явився. Судом за місцем реєстрації відповідача неодноразово було направлено судові повістки і копію позовної заяви з документами. Про час і місце розгляду справи відповідачу з поштового відділення намагалися вручити кореспонденцію із суду 09.01.2014 року, 09.01.2014 року, 24.01.2014 року, 28.01.2014 року конверти повернуті з поштового відділення з відміткою за закінченням терміну зберігання. У відповідності до ч.5 п.5 ст.74 у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою ( а саме за місцем реєстрації) вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Причин своєї неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, письмових заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Тому суд вирішив продовжити розгляд справи за наявними матеріалами. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 29 січня 1999 року, виданого на підставі розпорядження генерального директора ВП «Чорнобильська АЕС» № 65-ир. від 29.01.1999 року на склад сім'ї: позивач - [PERSON], її син (позивач) [PERSON], її невістка [PERSON], та її онук [PERSON], [INFO], отримали у спільну сумісну власність житлове приміщення у вигляді трьохкімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.19). 13 квітня 1999 року їх право спільної сумісної власності на вищевказане жиле приміщення було зареєстровано у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації Київської області у реєстровій книзі за реєстровим № 9/37(а.с.19). Відповідно до Договору дарування, посвідченого 25 лютого 2003 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим №820, [PERSON],(невістка) подарувала позивачу [PERSON], свою 1/4 частку в цій квартирі (а.с.26). З 21.11.2006 року по сьогоднішній день позивачу [PERSON], належить 1/4 частка даної квартири; 1/4 частка - позивачу [PERSON], 1/4 частка - онуку і сину (позивачів)неповнолітньому [PERSON] Позивач [PERSON], є особою відповідальною серед співвласників за утримання даного житла, це підтверджується укладеними на її ім,я відповідних договорів на постачання і споживання комунальних послуг: з КП «ЖКЦ» Договір №14 від 17.03.2010 року про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, та про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.23); та з ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» за 397/12 від 09.04.2012року(а.с.20) про користування електричною енергією. Відповідно особового рахунку на ім.,я позивача [PERSON], вона, як особа, відповідальна серед співвласників за його утримання, самостійно несу всі витрати по утриманню їх квартири (а.с.24) на 01.11.2013 року заборгованості по сплаті за комунальні послуги немає. Відповідно довідки форми №3 (а.с.22) на час розгляду справи у суді у квартирі зареєстровані позивач - [PERSON], її син [PERSON], (відповідач) та онук позивача [PERSON], який проживає з позивачем [PERSON], оскільки останній є його батьком. З довідки форми №3 вбачається, що з 25 лютого 2004 року у даній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], (син позивача [PERSON], від першого шлюбу). Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги в даному випадку підлягають задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ /майно/, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України надає власнику право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Але як з'ясовано у суді, позивачі у даний час обмежені у цих правах. Власник майна, має право вимагати усунення будь-яких порушень своїх прав, якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння. Позивачі набули право власності на вищевказане житлове приміщення у відповідності до вимог закону. Допитані у суді свідки [PERSON], та [PERSON], повідомили, що вони часто бувають у позивачів вдома і добре знають, хто проживає в їх квартирі. 09 липня 2010 року син позивача [PERSON], забрав свої особисті речі та виїхав спочатку до м. Харьків, а в подальшому начебто в м. Луганськ. З часом відповідач перестав спілкуватися з матір,ю, позивачем у справі і їм невідомо з того періоду часу, де він на сьогоднішній день мешкає. З того періоду часу [PERSON] ніколи більше у цій квартирі в м. Славутичі не з,являвся і не проживав. З боку позивачів ніколи не чинилося відповідачу будь - яких перепон у користуванні жилим приміщенням. Підтвердженням того, що з боку позивачів відповідачу не чинилося перепон у користуванні вказаним жилим приміщенням є довідка з Славутицького МВ ГУ МВС України в Київській області від 26.11.2013 року ( а.с.14). Відсутність відповідача [PERSON], у даній квартирі та його непроживання в ній з 09 липня 2010 року, тобто більше одного року, без поважних причин підтверджено не тільки показами свідка: [PERSON], та [PERSON], а також актами про непроживання відповідача [PERSON], в житловому приміщенні яке розташоване за адресою [ADDRESS]акти від 20.11.2013 року, 05.03.2013 року, 09.11.2012 року, 05.01.2012 року (а.с.15-18). Проаналізувавши покази позивачів, свідків, вивчивши надані документи суд дійшов висновку, що [PERSON], відсутній в спірному житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], з липня 2010 року і по цей час, тобто більше одного року, без поважних причин. Це дає право позивачам, просити суд усунути порушення своїх прав та визнати відповідача особою, що втратила право користування їх власністю відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, оскільки інше не було встановлено будь - якою домовленістю між сторонами або законом. На підставі наведеного судом зроблено висновок, що надані докази свідчать про те, що відповідача з липня 2010 року можливо визнати особою, яка втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved