Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до ввідповідачів, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просять: -визнати недійсним Договір позики від 24.11.2010 року, укладений ними, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], -визнати Договір відступлення права вимоги за Договором позики від 21.09.2012 року, укладений між [PERSON], в особі [PERSON], діючої на підставі довіреності, посвідченої начальником Харківського СІЗО 08.08.2012 року за № 121, та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] -визнати недійсним Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 21.09.2012 року, укладений між [PERSON], в особі [PERSON], діючої на підставі довіреності, посвідченої начальником Харківського СІЗО 08.08.2012 року за № 121, та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], -визнати недійсною довіреність, видану [PERSON] на імя [PERSON], посвідчену начальником Харківського СІЗО 08.08.2012 року за № 121, -визнати недійсним дублікат довіреності, виданої [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 07.09.2010 року, який було видано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 31.10.2011 року. Обгрунтовуючи свої вимоги, пояснив, що 24 листопада 2010 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено Договір позики на сумму 22520,00 доларів США, строк дії якого було встановлено до 24.11.2011 року. Крім того з метою забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним Договором позики від 24.11.2010 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір іпотеки. 21 вересня 2012 року були укладені два Договори відступлення права вимоги за вищезазначеним Договором позики та іпотеки, за якими [PERSON] набув всі права первісного кредитора. Вважають, що при укладенні Договору позики було порушено вимоги ст. 35 ЗУ «Про національний Банк» та ст. 524 ЦК України, відповідно до якого зобо'вязання має бути виражене у грошовій одиниці. Обгрутовуючи вмоги про визнання недійсними Договору відстувплення права вимоги. посилаються на недійсність довіреності, яка була видана [PERSON] на імя [PERSON] з суттєвими порушеннями. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просить стягнути з останніх на його користь проценти за користування неповернутою частиною позичених коштів за період з 19 лютого 2013 року по 24 липня 2015 року та 3% річних від простроченої поверненням суми боргу в розмірі суми, що еквівалентна 7918 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також неустойку за зазначений період в сумі 1776000,00 грн.. Крім того, в рахунок задоволення вимог просить звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру № 3 в будинку № 15, що по вул. Родниковій в м. Харкові, з метою збереження зазначеної квартири, передати її в його управління, надати йому права на продаж квартири, та виселити відповідачів з квартири. Обгрунтовуючи свої вимоги, пояснив, що 24.11.2010 року між відповідачами [PERSON] та до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого останні отримали позику 22520 доларів США, яку зобов'язалися повернути не пізніше 24.11.2010 року. Цього ж дня між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, підповідно до якого останній передав в іпотеку квартиру № 3, що в буднку № 15 по вул. Родниковій в м. Харкові. Відповідачами умови договору позики були порушені і борг в повному обсязі не повернуто. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.08.2014 року та рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.02.2015 року з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на його користь було стягнуто 705854,42 грн. за Договором позики від 24.11.2010 року. Рішення суду не виконано, тому він просить звернути стягнення на предмет іпотеки. Позивач [PERSON] до суду не прибув. Позивач [PERSON] до суду не прибула, надавши заяву про розгляд справи за її відсутністю. Відповідачі до суду не прибули, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Представник відповідача - Харківської установи виконання покарань Управління державної пенітенціонарної служби України в Харківській області (№ 27) до суду не прибув, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного та нотаріально посвідченого Договору позики від 24.11.2010 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали в борг від [PERSON] 22520,00 доларів США із строком повернення до 24.11.2011 року зі сплатою штрафу (пені) в розмірі 2000,00 грн. за кожен день прострочки (Т.2 а.с. 194). Цього ж дня 24.11.2010 року з метою забезпечення виконання зобовязань між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру № 3, що в будинку № 15 по вул. Родниковій в м. Харкові (Т. 2 а.с. 207). 21.09.2012 року мід [PERSON] та [PERSON], яка діяла в інтересах [PERSON], на підставі довіреності від 08.08.2012 року, посвідченої начальником Харквіського СІЗО [PERSON] (Т.2 а.с.196), було укладено Договір відступлення права вимоги за Договором позики від 24.11.2010 року та Договір відступлення права за іпотечним Договором від 24.11.2010 року ( Т. 2 а.с.193, 206). Таким чином, [PERSON] набув права первісного кредитора та первісного іпотекодержателя. Однак, суд не вбачає підстав для визнання зазначених договорів відступлення права вимоги дійсними. Відповідно до ст. 245 ЦК України, довіреність особи, яка тримається в установі виконання покарань чи слідчому ізоляторі, може бути посвідчена начальником установи виконання покарань чи слідчого ізолятора. Відповідно довідки від 25.12.2015 року, наданої начальником Харківської установи виконання покарань № 27 від 25.12.2015 року, [PERSON] утримувався в зазначеній установі з 05.04.2011 року по 30.11.2015 року ( Т. 2 а.с.223) Згідно п.1 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою КМУ від 15.06.1994 р. № 419 (із подальшими змінами, внесеними згідно з Постановами КМ)\~«начальники слідчих ізоляторів посвідчують заповіти і довіреності осіб, узятих під варту, та засуджених, стосовно яких вирок суду не набрав законної сили, за погодженням з посадовою, службою особою чи органом, у провадженні яких перебуває справа». Але відповідно до листа № 12/114-961 від 10.03.2015 року в.о. начальника Харківського слідчого ізолятора в матеріалах особової справи [PERSON] відсутнє погодження Дзержинського районного суду м. Харкова на посвідчення довіреності (Т.2 а.с. 40). Таким чином довіреність, видану [PERSON] на імя [PERSON], посвідчену начальником Харківського СІЗО 08.08.2012 року за № 121, суд вважає недійсною. А відповідно і укладені за цією довіреністю Договір відступлення права вимоги за Договором позики від 24.11.2010 року та Договір відступлення права за іпотечним Договором від 24.11.2010 року є недійсними. Щодо вимог про визнання недійснимДоговору позики від 24.11.2010 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.256 ЦК України позовно давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Спірний Договір позики було укладено 24.11.2010 року, позивачі же звернулися до суду із зазначеним позовом 20.01.2015 року. Відповідачем [PERSON] надано до суду письмову заяву про застосування позовної давності ( Т.2 а.с. 52). Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, тє підставою для відмови у позові. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 60 ЦПК України) Суду не надано відпоівдних доказів, які достовірно вказують на дублікат довіреності, виданої [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON], посвідчної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 07.09.2010 року, який було видано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 31.10.2011 року. Відповідно, вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Частково задовольняючи вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON], суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки На підставі викладеного,

Outcome: partial