Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька, зазначивши, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] .. Від шлюбу у них народилися: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] .. Після припинення спільного проживання позивача з відповідачем діти залишились проживати з позивачем. Позивач має намір вивезти дітей закордон для оздоровлення, у зв`язку з чим вона уклала договір №30 від 17.03.2021р. на туристичне обслуговування, згідно з яким вона з дітьми планує відвідати Туреччину з 27.06.2021р. по 04.07.2021р.. Відповідач в добровільному порядку не бажає надавати згоди на виїзд дітей за межі країни. 16.04.2021р. представник позивача надала суду змінену позовну заяву, у якій просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Туреччини доньці [PERSON] , [INFO] , сину [PERSON] , [INFO] , без згоди батька - [PERSON] у супроводі матері [PERSON] , [INFO] , у період з 27.06.2021р. по 04.07.2021року. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати та витрати на правову допомогу. Позивачка, її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала суду заяву у якій просить провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задоворльнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду відзив та заяву у якій зазначив, що у відзиві він вказував, що не заперечував проти надання згоди на вивезення дітей закордон для відпочинку у супроводі позивачки в конкретну країну та із зазначенням терміну. 19.04.2021р. ним отримано від [PERSON] позовну заяву про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька, після отримання вказаного позову, ним надано нотаріально посвідчену заяву про надання дозволу на вивезення дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на тимчасову поїздку за межі України до Туреччини з метою оздоровлення з 20.06.2021р. по 31.07.2021р. в супроводі матері [PERSON] .. В цей же день дану заяву ним передано адвокату Жар Ю.Г. (представнику [PERSON] ), що підтверджується актом прийому-передачі заяви. Як ним зазначалося у відзиві відсутній будь-який спір та необхідність звернення до суду із вказаним позовом. Зазначає, що по вказаній категорії справ передбачається досудове врегулювання спору, однак позивачка до нього із вказаною заявою не зверталася. Враховуючи вищевикладене просить розглядати справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] .. У визначений в ухвалі про відкриття провадження строк сторонами не подано заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотань про розгляд справив судовому засіданні з викликом сторін.У відповідності ч.1 ст.280 ЦПК України проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. В судовому засіданні дослідженими доказами встановлено, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] .. Від шлюбу у них народилися: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] .. Після припинення спільного проживання позивача з відповідачем діти залишились проживати з позивачем. Позивач має намір вивезти дітей закордон для оздоровлення, у зв`язку з чим вона уклала договір №30 від 17.03.2021р. на туристичне обслуговування, згідно з яким вона з дітьми планує відвідати Туреччину з 27.06.2021р. по 04.07.2021р.. Позивач не надала суду доказів про те, що вона зверталася до батька дітей, [PERSON] з вимогою про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька. 19.04.2021р. відповідач надав нотаріальну завірену заяву про надання його згоди на перетин кордону та на тимчасову поїздку за межі України до Туреччини, з метою оздоровлення в період з 20.06.2021р. по 31.07.2021р. дітей дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] .. Вказану заяву він передав представнику позивача [PERSON] 19.04.2021р.. Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України установлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Враховуючи вищевикладене чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Як вбачається із матеріалів справи, позивач не надала суду доказів про те, що вона зверталася до відповідача, в порядку досудового врегулювання спору, із вимогою про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за кордон. 19.04.2021р. [PERSON] надав нотаріально завірену заяву з якої вбачається, що він надав дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за кордон у супроводі матері, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed