Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивачка 05.02.2020 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Свій позов обґрунтовувала тим, що на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04.04.2011 р. з відповідача стягуються аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 700 грн. щомісячно до повноліття дитини. Розмір аліментів, що їх відповідач сплачує згідно рішення суду, є меншим від мінімального розміру аліментів, який встановлений у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не може забезпечити гармонійний розвиток дитини. На даний час відповідач проживає і працює у Канаді, його матеріальний стан значно покращився. Позивачка самостійно несе витрати на утримання дитини, зокрема, дочка відвідувала танцювальну школу, за навчання у якій вона сплатила 4400 грн. та 1600 грн., відвідує школу іноземних мов, вартість якої на місяць становить 656 грн., на даний час вона сплатила за навчання 1804 грн. Крім того, на оздоровлення дитини у 2018 р. вона витратила 10118 грн., у 2019 р. - 10323,5 грн. Просила збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача, який є матеріально забезпеченим, аліменти у розмірі 7000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача 14122,75 грн. додаткових витрат на утримання дитини і судові витрати. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, у поданій суду заяві представник позивача просила справу розглянути у відсутності сторони позивача та задоволити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов визнав частково з підстав, викладених у письмовому відзиві. У поданому відзиві відповідач посилався на те, що на даний час він дійсно проживає в Канаді, має мінливий заробіток, робоча віза у нього до жовтня 2020 року, документів на постійне місце проживання в Канаді у нього немає. Він мав намір оформити дочці документи на ПМЖ в Канаді, відкладати на її рахунок кошти в сумі 100 доларів в місяць та автоматично держава ставить таку ж суму на рахунок, з яких нараховуються відсотки. Після досягнення дочкою повноліття вона б змогла скористатися даними коштами для навчання та проживання в Канаді, однак позивачка відмовилася надати згоду на проходження дочкою медкомісії для подальшого супроводу імміграційного процесу до Канади. На даний час у нього є інша сім`я і маленька дитина, які проживають з ним в Канаді, перебувають на його утриманні, дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Крім того, він несе витрати по оренді житла, сплаті комунальних платежів, страхівок, харчуванню та лікуванню. Також в Україні у нього залишились двоє батьків-пенсіонерів, які постійно хворіють, і він допомагає їм матеріально. Тому аліменти у розмірі 7000 грн. для нього є надто великою сумою, згідний сплачувати на утримання дочки 3000 грн. до досягнення нею повноліття. Також він погоджується на стягнення з нього додаткових витрат, а саме 3000 грн. на танцювальну школу і 902 грн. на школу іноземних мов. Щодо стягнення витрат на оздоровлення, то відповідач заперечує повністю, оскільки позивачка не погоджувала з ним поїздки у Туреччину та Єгипет, та немає довідки лікаря про рекомендацію оздоровлення дитини в цих країнах. Проти часткового задоволення позову не заперечував. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11.03.2013 р., яким шлюб між сторонами розірвано, залишена проживати з матір`ю (а.с.6). Згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2011 р. з відповідача стягнуто аліменти у користь позивачки на утримання дитини у розмірі 700 грн. щомісячно (а.с.5). Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України визначений за рішенням суду розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника чи одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При вирішенні спору відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України суд враховує наступні обставини:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері та батька, який сплачує аліменти у розмірі 700 грн.; 2) стан здоров`я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, який проживає та працює у Канаді, розмір його доходу невідомий; 3) наявність на утриманні у відповідача малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с.83), від другого шлюбу та дружини, яка не працює, доглядаючи за дитиною, а також наявність батьків-пенсіонерів (а.с.85); 3-1) відсутність даних щодо наявності у власності відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. При вирішенні спору суд також застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З урахуванням викладеного суд вважає обґрунтованою позовну вимогу про зміну розміру аліментів, яка підлягає до часткового задоволення. До стягнення з відповідача слід визначити щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 4000 грн. на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо заявленої позивачкою вимоги про стягнення з відповідача 14122,75 грн. додаткових витрат на дитину суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того, щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність. Відповідно до ч.2 ст.185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Судом встановлено, що дочка сторін з 01.09.2016 р. до 01.09.2019 р. навчалась в танцювальній школі Влада Ями (а.с.10), вартість навчання в якій становила 4400 грн., що підтверджується долученими до справи оригіналами квитанцій (а.с.11-18). З 01.09.2019 р. дитина відвідує заняття у танцювальній студії «Ренесанс» (а.с.19), вартість занять згідно наданих квитанцій становить 1600 грн. (а.с.20-23), а також навчається на ПП «Перші Київські курси іноземних мов - Івано-Франківськ» (а.с.24), вартість яких становить 1804 грн. (а.с.25-27). Дані обставини суд відносить до особливих, що спричиняють додаткові витрати. Вказані оплати здійснювала позивачка, що підтверджується зазначеними вище довідками про оплату. З урахуванням викладеного, з огляду на те, що додаткові витрати у розмірі 7804 грн. покладаються на обох батьків, суд визначає до стягнення з відповідача 3902 грн. додаткових витрат на дитину. На підтвердження вимоги про стягнення коштів на оздоровлення дочки позивачкою не надано суду належних та достатніх доказів наявності особливих обставин, які б потребували обов`язкових додаткових витрат на придбання нею путівок до Туреччини та Єгипту на загальну суму 20441,50 грн., зокрема відповідних рекомендацій лікарів щодо необхідності такого оздоровлення дитини. При цьому судом жодним чином не заперечується позитивний вплив природи та клімату на загальний стан здоров`я дитини, однак у розумінні ст.185 СК України такий відпочинок у даному конкретному випадку не може бути віднесений до додаткових витрат, що викликані особливими обставинами. Тому дана вимога до задоволення не підлягає. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути 1681,60 грн.(по 840,80 грн. за кожну з двох заявлених вимог) судового збору в дохід державного бюджету. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р, ст. 182, 184, 185, 192 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved