Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , третя особа Сєвєродонецька міська рада Луганської області в особі Центру надання адміністративних послуг, Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони є власниками житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі разом з ними зареєстровані їх невістка [PERSON] та її син [PERSON] . Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в зазначеній квартирі не проживають з 2014 року і відсутні без поважних причин, переїхали до Російської Федерації. Вони виїхали з вказаної квартири, забравши свої речі. Відповідачі добровільно не бажають знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушують права та інтереси позивачів, як власників квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні ними права користування вказаною квартирою. Позивачі змушені сплачувати додаткові грошові кошти за комунальні послуги за зареєстрованих відповідачів. Оскільки відповідачі відсутні за місцем реєстрації більше ніж один рік, позивачі вважають їх такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Позивачі просять визнати відповідачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи до суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, в якій підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій визнала позовні вимоги. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Представник третьої особи Сєвєродонецької міської ради Луганської області в особі Центру надання адміністративних послуг в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи до суду надали заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, в якій просили ухвалити рішення на розсуд суду. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області Шарнікова І.І. в судове засідання не з`явилася, до початку розгляду справи до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 03.11.2006 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськради на підставі розпорядження (наказу) від 03.11.2006 року [NUMBER]; копією договору дарування від 31.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Михайловським А.Т., в реєстрі №3034; копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.07.2019 року №175857648. Відповідно до копії домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані за вказаною адресою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 08.10.2019 року №22625, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , станом на 08.10.2019 року зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією акту обстеження житлових умов, затвердженого головою правління ОСББ «Новікова 23Б», від 08.10.2019 року за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але фактично не проживають з 01.06.2014 року по теперішній час. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у вищевказаній квартирі з 2014 року, оскільки переїхали проживати до іншого місця проживання до Російської Федерації. Зазначена обставина підтверджується письмовою заявою [PERSON] від 12.12.2019 року. Відповідно до копії паспорта громадянина Російської Федерації серії і номер [NUMBER] , виданого 05.10.2015 року відділом УФМС Росії по Челябінській області в Красноармєйському районі, [PERSON] , [INFO] , є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована з 07.10.2015 року за адресою: [ADDRESS] . Крім того, згідно з відомостями зазначеними у вказаному паспорті [PERSON] уклала шлюб 24.04.2010 року з [PERSON] . Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру нерухомості про основні характеристики та зареєстровані права на об`єкт нерухомості від 27.09.2019 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить об`єкт нерухомості №74:19:0901002:3901-74/001/2019-5 на підставі договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості з використанням кредитних коштів від 23.09.2019 року. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивачі перешкоджають проживанню відповідачів в спірній квартирі. Суд вважає, що відповідачі не проживають в спірній квартирі і покинули її без поважних причин. До спірного житлового приміщення вони не ставляться як до постійного місця проживання. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. А отже, виходячи з аналізу вказаних положень законів, обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в вказаному випадку на її матір та батька. Згідно з ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.10.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції, переклад якого з української мови на російську мову здійснений перекладачем [PERSON] , [PERSON] народився [INFO] , батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відповідно до копії паспорта громадянина Російської Федерації номер [NUMBER] , виданого 25.02.2019 року органом МВД 78039, [PERSON] , [INFO] , є громадянином Російської Федерації. Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію за місцем перебування від 05.10.2015 року №701, виданого відділом УФМС Росії по Челябінській області в Красноармєйському районі, [PERSON] зареєстрований за місцем перебування за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, неповнолітній [PERSON] , якому на момент реєстрації у спірній квартирі виповнилося два місяці, не мав права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набув право користування житлом за місцем проживання з батьками, з якими він проживав. В силу положень ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітній [PERSON] був зареєстрований у спірній квартирі як за місцем проживання своїх батька [PERSON] і матері [PERSON] . Таким чином, право користування житловим приміщенням неповнолітнього [PERSON] на момент реєстрації в спірній квартирі є похідним від права його батьків. При цьому, суд бере до уваги висновок Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 27.11.2019 року №6214 про доцільність позбавлення неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , права користування житлом, у зв`язку з тим що він є обґрунтованим. Отже, позовна вимога щодо визнання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню. Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Оскільки відповідачі [PERSON] і [PERSON] не проживають за місцем їх реєстрації понад один рік і переїхали проживати до іншого місця проживання до Російської Федерації, то, відповідно, вони втратили право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідачів у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить позивачам [PERSON] і [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вони змушені сплачувати комунальні послуги за зареєстрованих відповідачів. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності та враховуючи, що відповідачі не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад один рік і не приймають участі в витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг житлового приміщення, а отже втратили інтерес до вказаного житлового приміщення. При цьому суд враховує повне визнання позову відповідачем [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , яке не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та положеннями ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору у сумі 384,20 грн., сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 50% у сумі 384,20 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: approved