Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 25.12.1993 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі. Від спільного життя дітей не мають. З весни 2015 року між ними виникли непорозуміння, стали відбуватися сварки та скандали. Вона намагалася вберегти сім»ю, але безрезультатно. З 2016 року сімейні стосунки між сторонами припинені, з тієї причини, що відносини не склалися, оскільки в них різні погляди на сімейне життя, вони не знаходили спільної мови, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, спільне господарство не ведеться. Вважає примирення неможливим, спору про розподіл майна немає. Просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] В судове засідання позивач та її представник [PERSON] надали заяви, в яких наполягають на розірванні шлюбу, просять розглядати справу без їх участі (а.с.6-7). Відповідач у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про день і час слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомів, тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. . Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 25.12.1993 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, актовий запис № 1098 ( а. с.3). В судовому засіданні встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки, спільного господарства сторони не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами не було порозуміння, несумісність характерів, відсутнє почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. Примирення позивача з відповідачем неможливе. Спору про розподіл майна та про місце проживання дитини немає. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однією зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст. 191 ЦПК України). Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved