Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом про стягнення аліментів. 06 вересня 2017року суддею [PERSON]. було винесено увалу про відкриття провадження по вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2018року, справа за єдиним унікальним номером 754/10223/17, номер провадження 2/754/1309/18, передана судді Бабко В.В. у зв'язку зі звільненням судді [PERSON]. Позивач посилалась на те, що з відповідачем з 24.11.2010 року по 20.02.2018 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO].народження на яку він матеріальну допомогу в добровільному порядку не надає. В судове засідання 03.07.2018року позивачка не з'явилась, надала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити, стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 2000грн, щомісячно до набуття дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] в судове засідання 03.07.2018року не з'явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримую, просив задовольнити. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 24.11.2010 року по 20.02.2018 рік та є батьками [PERSON], [INFO] народження. Судом встановлено, що дочка [PERSON], [INFO] року проживає разом з матір'ю. Відповідач [PERSON] не цікавиться вихованням дочки та її утриманням, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини для забезпечення гідних умов життя та розвитку. Позивачка одна несе витрати по утриманню дочки, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати своїх дітей. При визначенні розміру аліментів, судом враховуються обставини, відповідно до статей 182, 80 СК України, добровільна згода відповідача та вважає необхідним встановити розмір аліментів в розмірі 2000грн щомісячно до повноліття дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704,80грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved