Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивачка 27.01.2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В своєму позові, посилаючись на виниклі непорозуміння подружжя з різних питань сімейного життя, що і привело до втрати почуття поваги та любові один до одного та явилось причиною розпаду їх сім`ї, яку, на її погляд, поновити неможливо, просить суд їх шлюб, що зареєстрований 28.04.2001 року Щербанівською сільською радою, Вознесенського району, Миколаївської області, актовий запис № 03, - розірвати. Також в своєму позові позивачка зазначила, що від сумісного життя у них з відповідачем [INFO] року народилася донька [PERSON], а [INFO] року народився син [PERSON], батьком яких є відповідач по справі. Пояснила, що добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільних дітей відповідач в добровільному порядку не бажає, хоча згідно норм сімейного законодавства зобов'язаний це робити. Посилаючись на те, що відповідач повинен допомагати їй в утриманні їх спільних дітей, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до повноліття дітей. В судове засідання сторони не з'явилися. До суду надійшла письмова заява від позивачки, в якій вона підтримує свої позовні вимоги та просить суд слухати справу у її відсутності. Відповідач вкотре в судове засідання за викликом суду не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчить картка зворотного поштового повідомлення, в якій відповідач поставив особистий підпис про отримання. Згідно зі ст.. 74 ч.5 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. На адресу суду не надходило ніяких заяв від відповідача про відкладення розгляду справи, про розгляд справи у його відсутності, а також він не повідомляв суд про причини своєї неявки. Неявка відповідача в судове засідання за викликом, судом визнана без поважних причин. Справа, у відповідності з вимогами ст.ст.169, 224 ЦПК України, розглянута у відсутність позивачки та у відсутність відповідача, на підставі наявності у справі достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку заочного розгляду і письмового провадження. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 28.04.2001 року. Їх шлюб зареєстровано Щербанівською сільською радою, Вознесенського району, Миколаївської області, актовий запис № 03.. Від спільного подружнього життя подружжя має і виховує двох спільних неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст.. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається з позову, подружжя [PERSON] припинило шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння стосовно подружнього життя, що явилось причиною втрати почуття поваги та любові один до одного. Сторони однією сім'єю не проживають разом з травня 2013 року, шлюб між ними існує формально. Їх сім`я остаточно розпалась і її не поновити. За таких вищевикладених обставин, з-за відсутності волевиявлення сторін на збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам обох із подружжя, а тому шлюб, на підставі ст.ст.104-105,110-112 СК України, між подружжям слід розірвати. Неповнолітній діти подружжя [PERSON] проживають разом з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Батько дітей - відповідач по справі не надає добровільно допомоги матері на утримання їх спільних дітей, хоча зобов'язаний надавати матеріальну допомогу, у відповідності з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України. Суд, враховуючи, що відповідач працездатний, інших утриманців не має, на підставі цього приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача аліментів у частці від його доходу відповідно до ст.ст.183 СК України підлягають задоволенню. У відповідності з вимогами ст.191 СК України, аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 27 січня 2014 року. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць відповідно до ст.367 ЦПК України підлягають обов'язковому негайному виконанню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають сягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 244,00 гривень.

Outcome: approved