Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Позовна заява обґрунтована тим, що з 13 листопада 2010 р. позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який надалі відповідно до рішення Деснянського суду від 25 вересня 2017 року, було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Після розлучення, спільний син постійно проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину. Це, зокрема, виявилося у тому, що відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання сина, а саме: на придбання одягу, лікування, продукти харчування, медикаменти тощо. Дитина повністю знаходиться на утриманні позивачки. Добровільно виділяти кошти на утримання дитини відповідач відмовляється, аліменти на утримання сина не сплачує. На даний час дохід позивачки дозволяє хоча б раз на рік виїздити разом з сином за кордон, в свою чергу відповідач, на превеликий жаль, жодного разу не запропонував взяти сина на відпочинок, а також ні разу не надав коштів на оздоровлення дитини. Позивачкою створені найкращі умови для дитини, в нього є своя кімната, де він грається, є спальний куточок, де він відпочиває, дитина забезпечена іграшками, одягом та іншими речами для розвитку, а відтак виходячи з інтересів дитини позивачка вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. Ухвалою судді від 10.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивачка у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила задовольнити. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13 листопада 2010 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем, який надалі рішенням Деснянського суду від 25 вересня 2017 року, було розірвано. Сторони по справі мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а/з № 619). Згідно пояснень, викладених в позовній заяві спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , умови для проживання дитини створені належним чином. Згідно наданих документів [PERSON] має стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи, веде здоровий спосіб життя, не має шкідливих звичок. Відповідач зміст позовних вимог не спростовував. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Як вбачається з Висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини №102/02/37-8721 від 23.12.2021 року, наданого Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 17.12.2020 року № 25) вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] .. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно із статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 року № 9-1580/0/4-17, а також із змісту інформації, викладеної на офіційному веб-сайті Європейського суду з прав людини за посиланням ttps://hudoc.echr.coe.int/eng#\«languageisocode»:[«ENG»], « respondent »:[« UKR »], « documentcollectionid2 »:[« GRANDCHAMBER », « CHAMBER »], «itemid»:[«001-175140»]\ вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, судом враховано статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Зважаючи на те, що дитина проживає разом з матір`ю, остання має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, а тому в інтересах дитини, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітнього, [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 840, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved