Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до суду, в якому просять визнати право власності на ј частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову зазначають, що позивачі є спадкоємцями померлої нашої матері, [PERSON] , яка померла [INFO] що підтверджено копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] та свідоцтвами про народження. Після її смерті відрилась спадщина, зокрема входить ј частини квартири [ADDRESS] , яка належала покійній на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , видане Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради від 21 жовтня 2016 року. Постановою нотаріуса № 4364/02-31 від 20.12.2019 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в Ѕ частці на частину квартири [ADDRESS] , оскільки визначити частку померлої у праві спільної сумісної власності неможливо. Однак для прийняття спадщини необхідно визначити частки співвласників у квартирі. Тому позивач просить визнати право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] , яка померла [INFO] , як співвласника квартири. Від позивачів надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності унормовано в ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам, враховуючи визнання позову відповідачами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в підготовчому засіданні з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 21.10.2016 року, виданого Управлінням житлового господарства Житомирської міської ради, посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с. 10) [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.06.2019 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. (а.с. 8) Після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину квартири за вищевказаною адресою, спадкоємцями якої є її діти - [PERSON] та [PERSON] . 20.12.2019 року державним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної округу Царіциною І.С. винесено постанову № 4364/02-31про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в Ѕ частці на частину квартири [ADDRESS] , оскільки визначити частку померлої у праві спільної сумісної власності неможливо. 24.05.2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 458 та [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . (а.с. 27) Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частинами 1 і 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення (частини 1, 2 ст. 372 ЦК України). У пункті 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до роз`яснень, наданих в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у спільній сумісній власності без визначення конкретних часток кожного власника. Доказів, на підтвердження між співвласниками домовленостей, щодо визначення часток позивачем суду не надано. Таким чином, частка померлої [PERSON] у спільному майні - квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становила 1/4. Позивачі своєчасно звернулися з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки не визначена частка померлої у спільній сумісній власності. Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ч.1, ч.2. ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, належні спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Також, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За наведених обставин суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, що необхідно позивачу для реалізацію прав на спадкування. Відповідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved