Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач, інтереси якої представлені [PERSON], звернувся до районного суду з позовною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Чуловського В.А. за № 11469, вчинений 01.06.2016 р., про звернення стягнення на автомобіль марки «Maserati Quattroporte», 2007 року випуску, д.р.н. [NUMBER] що належить [PERSON], який був переданий у заставу ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на підставі договору застави №5695810 від 14.09.2007 року. Позов мотивований тим, що 14 вересня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» укладено кредитний договір №5525920, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 175 037,0 дол. США для придбання автомобіля марки «Maserati Quattroporte». Право власності на вказаний автомобіль зареєстровано на ім»я [PERSON], яка передала даний автомобіль у заставу ПАТ «ПУМБ» на підставі договору застави №5695810 від 14.09.2007 року. Вказує, що платежі за кредитним договором надходили не регулярно, у зв»язку з чим виникла кредитна заборгованість. 18 квітня 2014 року відповідач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовною заявою до позивача та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Паралельно зі справою про стягнення заборгованості, ПАТ «ПУМБ» звернувся до ПН КМНО Чуловський В.А. за вчиненням виконавчого напису. Так, 11 жовтня 2015 року ПН КМНО Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис №14005 про звернення стягнення на автомобіль марки «Maserati Quattroporte». Даний виконавчий напис рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06.10.2016 року визнано таким, що не підлягає виконанню. Незважаючи на вищевказане, ПАТ «ПУМБ» 01 червня 2016 року повторно звернувся до ПН КМНО Чуловський В.А. за вчиненням виконавчого напису та 01 червня 2016 року ПН КМНО Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис №11469 про звернення стягнення на автомобіль марки «Maserati Quattroporte» в рахунок заборгованості за кредитним договором №5525920 від 14.09.2007 року за період з 06.09.2013 року по 19.05.2016 року у розмірі заборгованості по кредиту 52970, 67 дол. США, по відсотках 18 883,77 дол. США та 9032, 69 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Позивач вважає, що даний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений всупереч ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» без доказів безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Крім того, ні [PERSON], ні [PERSON] не були повідомлені відповідачем про намір вчинити виконавчий напис, оскільки боржнику та заставодавцю не надсилалася письмова вимога про здійснення погашення кредитної заборгованості. Представник позивача, діючи і як третя особа по справі, в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, з обґрунтуваннями підстав, наведених у позові. Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Зазначили, що виконавчий напис № 11469 від 01 червня 2016 року був вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. відповідно до норм чинного законодавства. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 14 вересня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» укладено кредитний договір №5525920, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 175 037,0 дол. США для придбання автомобіля марки «Maserati Quattroporte». Право власності на вказаний автомобіль зареєстровано на ім»я [PERSON], яка передала даний автомобіль у заставу ПАТ «ПУМБ» на підставі договору застави №5695810 від 14.09.2007 року. 18 квітня 2014 року ПАТ «ПУМБ» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитними договорами. 26 травня 2014 року ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва (справа 755/11281/14-ц) було відкрите провадження у справі за позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення з них заборгованості за кредитними договорами. В межах даної цивільної справи було проведено судово-економічну експертизу, відповідно до Висновку від 30.06.2015 р. якої умови обох кредитних договорів не містять умов щодо ануїтетного погашення основного боргу та сплати процентів за користування кредитом; реальна відсоткова ставка за кредитним договором від 5 вересня 2008 року становить 14,38%, тоді як договором визначено 12,99%; реальна відсоткова ставка за кредитним договором від 14 вересня 2007 року становить 12,71%, тоді як договором визначено 11,50%; договори не містять поняття про щомісячні платежі; сума основного боргу у графіку повернення кредиту та сплати відсотків не має відношення до розміру процентних ставок за цим кредитом; в обох кредитних договором не застосована методика обчислення ануїтету. Встановлено, що [PERSON], посилаючись на те, що кредитні договори містять несправедливі умови, порушують її права як споживача банківських послуг, звернулася до Подільського районного суду м. Києва (справа 758/10691/15-ц) з позовом до ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» про визнання кредитних договорів недійсними. 02 жовтня 2015 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва було зупинене провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами (755/11281/14-ц) до розгляду справи (758/10691/15-ц) Подільським районним судом м. Києва щодо недійсності кредитних договорів. Паралельно зі справою про стягнення заборгованості, ПАТ «ПУМБ» звернувся до ПН КМНО Чуловський В.А. за вчиненням виконавчого напису. Так, 11 жовтня 2015 року ПН КМНО Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис №14005 про звернення стягнення на автомобіль марки «Maserati Quattroporte». Даний виконавчий напис рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06.10.2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.03.2017 року визнано таким, що не підлягає виконанню. Незважаючи на вищевказане, ПАТ «ПУМБ» 01 червня 2016 року повторно звернувся до ПН КМНО Чуловський В.А. за вчиненням виконавчого напису та 01 червня 2016 року ПН КМНО Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис №11469 про звернення стягнення на автомобіль марки «Maserati Quattroporte» в рахунок заборгованості за кредитним договором №5525920 від 14.09.2007 року за період з 06.09.2013 року по 19.05.2016 року у розмірі заборгованості по кредиту 52970, 67 дол. США, по відсотках 18 883,77 дол. США та 9032, 69 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, постановою головного державного виконавця Дніпровського РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві від 21 червня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №11469 від 01.06.2016 року. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Законом України «Про заставу», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Інтрукцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5. Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно із ч.1 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Згідно ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення,розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Пунктом 2 ст. 284 Інтрукції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 передбачено, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі - Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 р. № 1172 (п.3.2 Порядку), відповідно до п. 1 якого такими документами є: а) оригіналнотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Аналіз вказаних правових норм свідчить на те, що в зв'язку з чим, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та вимоги подані в межах строку позовної давності у три роки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечення боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимоги кредитора. Тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред'явлених до нього вимог і визнання їх. Відповідно до ст.7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Згідно із п.2.2, 2.3 зазначеного Порядку у разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд погоджується з доводами позивача про відсутність підстав у нотаріуса про вчинення виконавчого напису у зв'язку з відсутністю безспірності заборгованості боржника, виходячи з такого. Судом встановлено, що звертаючись до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, банк надав нотаріусу по кредитному договору від 14.09.2007 р. розрахунки заборгованості за період з 06 вересня 2013 року по 19 травня 2016 у такому розмірі: заборгованість по кредиту - 52 970,67 дол. США, заборгованість по відсоткам - 18883,77 дол. США. Таким чином, на момент звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису 01.06.2016 року, сума заборгованості, вказана як безспірна, не була такою, оскільки, оспорювалася в іншому судовому провадженні, що перебувало на розгляді в Дніпровському районному суді м. Києва. Про не безспірність заявленої до стягнення заборгованості свідчить також і наявність Висновку судово-економічної експертизи, проведеної в межах цивільної справи про стягнення кредитної заборгованості в Дніпровському районному суді м. Києва. Тому, суд дійшов висновку про наявність спору про суму заборгованості, у зв'язку з чим виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягаєвиконанню. Саме така правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду України від 04.03.2015 р. (справа № 6-27цс15). Суд також бере до уваги роз'яснення п.10 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 07.02.2014 р. «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», відповідно до яких судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що, оскільки нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі документів, що свідчать про не безспірність вимог банку щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] та [PERSON], то, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають повному задоволенню. Крім того, згідно п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерств юстиції України № 296/5 від 2.02.2012 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Судом встановлено та відповідачем не надано суду доказів про те, що позивачка та [PERSON] були повідомлені про необхідність усунення порушень прав банку шляхом погашення заборгованості за кредитними договорами, а тому не спростовано твердження представника позивачки про те, що банком порушено процедуру звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Зважаючи на те, що матеріали справи не містять докази вручення позичальнику (заставодавцю) вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, суд прийшов до висновку, що приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис 01.06.2016 року року, оскільки він не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень та заставну вимогу, що призвело до порушення процедури вчинення напису. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 826,90 грн. На підставі викладеного, ст.ст.7, 34, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 р. № 1172,

Outcome: approved