Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з 11.08.2012 року сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований в Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 769. Від шлюбу у сторін народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу стало те, що у сторін відсутнє взаєморозуміння, яке призвело до втрати взаємних почуттів та втрати шлюбно-сімейних відносин. Шлюбні відносини між подружжям припинені. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, поновлення та збереження сім`ї не вбачається можливим. Позивач також вказала, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди про добровільну сплату аліментів на утримання їх спільної дитини. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду з позовною заявою і до досягнення дитини повноліття. Ухвалою суду від 03.02.2021 року провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання. Позивач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні підтримала визнала в повному обсязі, просила суд розгляд справи провести без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 11.08.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 769 (свідоцтво серії [NUMBER] ). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усі діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судовим розглядом встановлено, що позивачкою [PERSON] заявлено вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у мінімальному розмірі аліментів, встановлених чинним законодавством, в той час як відповідач по справі є працездатною особою, має законодавчо встановлений обов`язок надавати матеріальну підтримку сину, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливості надавати таку допомогу відповідачем не встановлено, даних про наявність інших утриманців не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , слід стягнути аліменти у розмірі ј частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 01.02.2021 року. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Позивач в частині вимог про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved