Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду із вимогами до відповідача [PERSON] про визнання заповіту складеного [PERSON] на користь [PERSON], що був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Отрок Н.В. 15 травня 2014 року недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що померлий [PERSON] був хворий, та не міг в силу свого стану здоров'я та раніше наданих ним же обіцянок, залишити все своє майно відповідачу. Під час судового розгляду представник позивачів [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові та на докази отримані під час судового розгляду. Відповідач [PERSON] та її представник вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову , вказуючи на безпідставність викладених у ньому обставин та не відповідність дійсним обставинам справи, які були встановлені під час судового розгляду. Третя особа приватний нотаріус КМНО Отрок Н.В. під час судового розгляду вважала вимоги такими, що задоволенню не підлягають, оскільки заповіт було складено за волевиявленням [PERSON] та за формою встановленою відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням стану здоров'я заповідача. Вислухавши пояснення представника позивачів [PERSON], відповідача [PERSON] та її представника , третю особа Отрок Н.В., допитавши свідків , дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину. Згідно ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути:1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт;2) спадкоємці за заповітом;3) члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом;4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Згідно ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Як встановлено під час судового розгляду позивачі у справі : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно є чоловіком та дітьми [PERSON], яка є рідною донькою [PERSON], та померла [INFO]., та які звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Після смерті [PERSON] спадщину отримали [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] є рідною донькою [PERSON], який помер [INFO] в с. Ходосівка Києво-Святошинського району Київської області та яка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька. Померлий [PERSON] до 06.12.2012р. був зареєстрований в кв. [ADDRESS]. Встановлено, що 15 травня 2012 року приватним нотаріусом КМНО Отрок Н.В. було посвідчено заповіт, складений на прохання [PERSON] , [INFO]. Заповідачу було роз'яснені норми чинного законодавства та встановлено його волевиявлення шляхом проведення бесіди. Також було встановлено, що [PERSON] має слабкий зір, тому заповіт було посвідчено при двох свідках [PERSON] та [PERSON] Як зазначила третя особа приватний нотаріус КМНО Отрок Н.В. під час бесіди з [PERSON], у відсутність [PERSON], було встановлено, що заповідач бажає скласти заповіт та заповідати все своє майно своїй доньці [PERSON]. [PERSON] повідомив про те, що має слабкий зір, а тому не зможе прочитати, але зможе підписати складений на його прохання розпорядження. У зв'язку з чим нотаріус повідомила [PERSON] про необхідність забезпечення двох свідків. В той час коли [PERSON] шукала свідків, нотаріус продовжувала бесідувати з [PERSON] та вневнилась в дійсності його намірів. Під час допиту свідок [PERSON] підтвердила обставини посвідчення заповіту , як і свідок [PERSON] під час її допиту в судовому засіданні 13.11.2014р. Свідки зазначили про те, що заповіт був зачитаний в голос, на що заповідач [PERSON] підтвердив своє волевиявлення щодо розпорядження належним йому майном на користь своєї доньки [PERSON], поставив підпис у складеному заповіті. [PERSON] розумів свої дії, та не виявляв жодних ознак психічнохворої людини. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №88 складеної експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи 05.02.2016р. на момент укладення заповіту 15 травня 2012 року [PERSON] виявляв ознаки органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з помірно вираженим психоорганічним синдромом (F07.9-згідно з МКХ-10) із за своїм психічним станом у зазначений період часу не міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Так, у висновку експерти зазначили: «Відомо, що [PERSON] помер [INFO]. у 85 років, і причиною його смерті стали «порушення кровообігу III ст., ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертонією». Аналіз вищенаведених об'єктивних даних (з яких, зокрема, вбачається, що вже весною 2011р. при психологічному обстеженні у хворого фіксувалися ознаки інтелектуально-мнестичного зниження на тлі порушень за органічним типом, при подальших оглядах лікарями загальносоматичного профілю також часом відмічалося зниження пам'яті, а лише через 4 місяці після періоду часу, що цікавить суд, у хворого вже мали місце виражені розлади психічної діяльності), з урахуванням клінічних відомостей про закономірності перебігу наявних у хворого психопатологічних порушень, перебіг яких у даному випадку носив постійний (незважаючи на те, що порушення психіки фіксувалися лікарями загальносоматичного профілю далеко не завжди, що достатньо часто зустрічається в медичній практиці) незворотній та прогресуючий характер, дозволяє говорити про те, що в період часу, що цікавить суд, у хворого мав місце помірно виражений психоорганічнии синдром (який включає розлади пам'яті, інтелекту, емоційно-вольові порушення) внаслідок органічного ураження головного мозку судинного ґенезу. При цьому слід зазначити, що в наданих на теперішню експертизу матеріалах відсутні об'єктивні відомості про наявність у хворого в період часу, що цікавить суд, розладів психічної діяльності, які о сягали вираженого ступеню (тобто ступеню недоумства, психотичного рівня чи порушеної свідомості). Пояснення позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їхнього представника [PERSON] у частині того, що в [PERSON] мали місце психічні порушення, і в першу чергу, у період часу, що цікавить суд, у цілому не суперечать вищенаведеним об'єктивним даним, що знайшли своє відображення в наданій на теперішню експертизу медичній документації, та клінічним уявленням про закономірності перебігу цих психопатологічних розладів. Проте пояснення вищевказаних осіб у частині того, що наявні в [PERSON] розлади психічної діяльності в період часу, що цікавить суд, сягали вираженого ступеню, не знаходять свого об'єктивного підтвердження в наданій на теперішню експертизу медичній документації та інших матеріалах справи. Пояснення відповідача [PERSON], її представника [PERSON], приватного нотаріуса Отрок Н.В., свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відсутність у [PERSON] будь-яких розладів психічної діяльності, і в першу чергу, у період часу, що цікавить суд, суперечать вищенаведеним об'єктивним даним з цього приводу та клінічним уявленням про закономірності перебігу наявних у [PERSON] психопатологічних порушень. Таким чином, із аналізу всіх наданих на теперішню експертизу матеріалів, з урахуванням клінічних уявлень про закономірності перебігу наявних у [PERSON] порушень психіки, зіставляючи об'єктивні та суб'єктивні дані та їхню узгодженість між собою, вбачається, що на момент укладання заповіту 15.05.2012р. у [PERSON] мали місце розлади психічної діяльності, що відповідають діагностичним критеріям органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з помірно вираженим психоорганічним синдромом (Р 07.9 - згідно з Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), які не сягали вираженого ступеню, проте ці психічні порушення істотно впливали на здатність [PERSON] у зазначений період часу усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.» Під час судового розгляду не було встановлено належних та достатніх доказів, які б безперечно доводили ту обставину, що на момент укладення заповіту 15 травня 2012 року померлий [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Отже співставляючи викладені у висновку обставини, та досліджені під час судового розгляду докази, суд зазначає про відсутність підстав вважати, що [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними. Так, у постанові від 29 лютого 2012 року Верховний Суд України зазначав: «Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.», а також те, що «Підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.» Отже в цьому випадку суд враховує, що на момент укладення заповіту померлий [PERSON] не був обмежений у здійсненні особистого розпорядження. Його волевиявлення було вільним та відповідало його волі. За викладених обставин слід відмовити у задоволенні вимог . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed