Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] предявили до суду позов до відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, в якому просять визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,367 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки, площею 0,367 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку спадкування за законом після померлого 16 березня 2003 року [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вони є спадкоємцями за законом після смерті померлого 16 березня 2003 року батька [PERSON]. Крім них, інших спадкоємців за законом немає. До складу спадкового майна входить також земельна ділянка, площею 0,367 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Однак, звернувшись до Першої Тернопільської державної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини, постановою нотаріуса їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю виданий 13 травня 2003 року після смерті власника земельної ділянки. Позивачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, попередньо, кожна окремо подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав. Від третьої особи Першої тернопільської державної нотаріальної контори поступила заява про розгляд справи за відсутності їх представника по наявних у справі документах, при прийнятті рішення покладаються на думку суду. За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ТР №3265 виданого 13 травня 2003 року [PERSON] сільською радою народних депутатів на підставі рішення сесії [PERSON] сільської ради народних депутатів №128 від 03 березня 1996 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,367 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території [PERSON] сільської ради. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №757. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії 1-ИД №141323 виданого 27 березня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, [PERSON] помер 16 березня 2003 року, про що зроблено актовий запис №433 Відділу реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Свідоцтвом про народження серії ЯЭ №658589 виданого 09 березня 1956 року В-Бірківським рай бюро ЗАГС Тернопільської області стверджується, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON]. Як убачається із свідоцтва про народження серії І-ИД №040385 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського району Тернопільської області України, [PERSON] народилася 22 січня 1956 року, батьками якої зазначені: [PERSON] та [PERSON]. 15 травня 1981 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], змінивши прізвище на [PERSON], актовий запис №388 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільської міської ради Тернопільської області України. У встановлений законом строк, позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися у Першу Тернопільську державну нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини після померлого 16 березня 2003 року [PERSON]. 22 січня 2004 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори на імя [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно померлого 16 березня 2003 року [PERSON], зокрема на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами №1, що знаходиться по вул. Шкільна в с. Прошова Тернопільського району Тернопільської області, в рівних частках кожній. Однак, 22 квітня 2016 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1934/02-31, згідно якої [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,367 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану на території [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, у звязку із тим, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку був виданий 13 травня 2003 року після смерті [PERSON], померлого 16 березня 2003 року. Вказаною постановою стверджується, що відповідно до матеріалів спадкової справи спадкоємцями за законом після померлого [PERSON] є його дочки [PERSON] та [PERSON], які спадщину прийняли. Крім них інших спадкоємців за законом немає. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Вимогами статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Вимогами частини 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування, спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема, у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до вимог ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки державний акт на право приватної власності на землю серії ТР №3265 виданий 13 травня 2003 року після смерті власника земельної ділянки [PERSON], який помер 16 березня 2003 року, позивачі [PERSON], [PERSON] позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права шляхом отримання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому, суд приймає до уваги ту обставину, що рішення сесії [PERSON] сільської ради народних депутатів №128 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,367 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка розташована на території [PERSON] сільської ради прийняте 02 березня 1996 року, тобто за життя [PERSON]. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за позивачами [PERSON], [PERSON] права власності на земельну ділянку, площею 0,367 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зокрема по ? частині за кожною із них, в порядку спадкування за законом після померлого 16 березня 2003 року [PERSON]. На підставі наведеного та

Outcome: approved