Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Позивачка 12 січня 2021 року звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на наступне. 12.07.2001 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано виконкомом Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 07. Від шлюбу мають двоє дітей повнолітню [PERSON] , [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окремо та неповнолітня проживає з позивачкою. Спочатку їхнє спільне життя складалося добре, проте протягом останніх трьох років шлюбні відносини між ними поступово погіршувалися, постійно між ними виникали чвари та суперечки, в наслідок того, що кожний має різні погляди на життя та ведення спільного господарства. Відсутність між ними взаємного порозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву їхніх відносин. З грудня 2017 року сторони проживають окремо, подружні стосунки між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, на даний час між ними втрачено почуття кохання, взаєморозуміння та взаємоповаги. За таких обставин вважає, що їхня сім`я існує формально. Вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і є таким, що суперечить її особистим інтересам. Просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати та строк для примирення не надавати, так як це не виправить їхні стосунки. Також посилається на те, що неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] з часу фактичного припинення шлюбних відносин із відповідачем з грудня 2017 року та на даний час проживає та знаходиться на її утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні дитини, позивачка працює, але зароблених коштів не хватає на утримання дітей. Зазначає, що відповідач ніде не працевлаштований, однак має нерегулярний дохід, займаючись ремонтом та будівництвом будівель, на утриманні інших дітей та непрацездатних батьків не має, він є працездатною особою. Просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти в сумі 3 000 грн. до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не з`явилася хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, але подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та прийняття заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень позивачки, відповідно до ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України суд ухвалив продовжити розгляд справи у заочному порядку та винести рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Суд, дослідивши наявні докази по справі, встановив наступні обставини справи. З обставин, наведених у позовній заяві, які підтверджуються наявними у справі доказами, судом встановлено, що 12.07.2001 року сторони уклали шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 07. Від шлюбу сторони по справі мають двох дітей одну повнолітню дитину [PERSON] . [INFO] та неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість та може мати наслідки, встановлені законом ( ч.4 ст.56 СК України ). Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст.180, ч.3 ст.181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено судом, відповідач є працездатною особою, відсутність інших дітей та непрацездатних осіб на його утриманні. Також судом встановлено, що у відповідача відсутні зобов`язання відповідно до п.3 ч.1 ст.182 СК України. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує положення статті 182 СК України та виходить із розумності та достатності суми, необхідної для задоволення потреб позивачки та дитини, враховує матеріальне становище сторін, спроможність відповідача до сплати аліментів, зокрема, реальної можливості сплачувати аліменти щомісяця та не порушуючи права останньої та дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч.3 ст.88 ЦПК України). Враховуючи, що позичка звільнена від сплати судового забору за подання вимог про стягнення аліментів, також понесла витрати по сплаті судового збору за подання вимоги про розірвання шлюбу та позов задоволено у повному обсязі, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтвердженні витрати у розмірі 908,00 грн., а також 908,00 грн. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.55-56, 104-105, 110, 112, 180, 181, 182, 184 СК України, ст.ст.10, 12, 13, 81, 88, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial