Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивачі \~звернулися до\~суду з\~вищеозначеним позовом\~до ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06.02.2017 року працівник банку [PERSON] прийняла від громадянки [PERSON] 1500 доларів США, на підставі договору прийняття грошових коштів №26304238208 від 06.02.2007 року, однак грошові кошти на рахунок останньої не внесла, а умисно розтратила, предавши їх [PERSON] , таким чином причинивши позивачу [PERSON] матеріальні збитки на суму 1500 доларів США, що на день розгляду справи становить 36180,00 гривень. 29.12.2006 року працівник банку [PERSON] прийняла від громадянки [PERSON] 300 доларів США, розписавшись про прийняття коштів в ощадній книжці по рахунку № [NUMBER] відкритому 11.08.2006 року, однак грошові кошти на рахунок останньої не внесла, а умисно розтратила, передавши їх [PERSON] , таким чином причинивши позивачу [PERSON] матеріальні збитки на суму 300 доларів США, що на день розгляду справи становить 7245,00 гривень. 04.04.2005 року працівник банку [PERSON] прийняла від громадянки [PERSON] 7000,00 грн. в подальшому 11.04.2007 року 900,00 грн., розписавшись про прийняття грошових коштів в договорі № [NUMBER] , однак грошові кошти. Частково в сумі 3900,00 грн., на рахунок останньої не внесла, а умисно розтратила, передавши їх [PERSON] , таким чином причинивши позивачу [PERSON] матеріальні збитки на суму 3900,00 грн.. У період з 03.12.2004 року по 13.06.2007 року [PERSON] та [PERSON] вчинили розкрадання коштів клієнта банку [PERSON] , а саме: [PERSON] вилічила гроші з каси відділення:03.12.2004 року в сумі 2430,00 грн.; 26.08.2005 року в сумі 2500,00 грн.; 23.11.2005 року в сумі 500,00 грн.; 09.03.2006 року в сумі 2000,00 грн.; 10.07.2006 року в сумі 1500,00 грн.; 16.11.2006 року в сумі 1500,00 грн.; 09.02.2007 року в сумі 1300,00 грн.; 04.05.2007 року в сумі 1200,00 грн.; 13.06.2007 року в сумі 500,00 грн., а всього на загальну сумі 13430,00 грн., які незаконно передала в приміщенні Новотроїцького відділення ХОД ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» у вище вказані дати, невстановленим слідством клієнтам банку в якості належних їм виплат відсотків по вкладу. З метою приховування розкрадання грошових коштів ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль», [PERSON] використовуючи комп`ютерну техніку внесла в програмне забезпечення банку недостовірні відомості про зняття вкладником [PERSON] грошових коштів, що призвело до підробки інформації про стан рахунку №58.359.0 клієнта [PERSON] та повторно підробила документи на переказ, які є засобом доступу до вищевказаного банківського рахунку клієнта [PERSON] , тобто власноруч склала від імені завідомо неправдиві документи на переказ готівки на загальну суму 13430,00 грн. 23.11.2005 року [PERSON] передала [PERSON] гроші в сумі 5500,00 грн., таким чином причинивши позивачу [PERSON] матеріальну шкоду на суму 7930,00 грн.. Просили стягнути з відповідача вище зазначені суми з урахуванням індексу інфляції. Позивачі в судове засідання не з`явились, їх інтереси були представлені представником адвокатом Зайцевим М.П., який позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив стягнути з відповідача витрати на оплату правничої допомоги в сумі, які сплатили: [PERSON] 4000,00 грн., [PERSON] 2000,00 грн., [PERSON] 2000,00 грн., [PERSON] 3500,00 грн. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і пояснив, що кошти позивачу викрали працівники банку, які за вироком Чаплинського районного суду від 12.03.2002 року, визнані винуватими у вчиненні злочину, отже матеріальна шкода повинна бути відшкодована за їх рахунок. Вважає, що вимоги позивачів про стягнення матеріальної шкоди та інфляційних витрат, нараховані безпідставно, сплив трирічний строк позовної давності у 2011 році, просив застосувати строк позовної давності, в зв`язку з чим просив в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року [PERSON] , [PERSON] визнано винними у скоєнні злочинів, передбачених частиною п`ятою статті\~191, частиною третьою статті\~364, частинами першою, другою статті\~358 КК України, зокрема за заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу). Цей же принцип закріплено у\~статті 41 Конституції України. Згідно зі\~статтею 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі. Відповідно до частини першої\~статті 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з частиною другою статті 1192\~ЦПК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до частини другої\~статті 22 ЦК України\~збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому, частиною третьою вказаної статті\~передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Главою 13 «Речі. Майно» ЦК України\~передбачено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України). У цій же Главі\~ЦК України\~міститься норма статті 192 «Гроші (грошові кошти)», частиною першою якої передбачено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Відповідно до\~статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»\~кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Таким чином, гроші (грошові кошти) є різновидом майна. Такий правовий висновок викладено\~Верховним Судом України у постанові від 5 липня 2017 року № 6 - 1032 цс17. Відповідно до ч.1 ст.28\~КПК України/ в редакції 1960 року, що діяв на час виникнення правовідносин /особа, що зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі пред`явити цивільний позов в порядку цивільного судочинства. Згідно з ч.1 ст.1172\~ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником. Факт отриманням працівником банку грошових коштів від позивачів: [PERSON] в сумі 3900,00 грн., підтверджено копією листа ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» від 11.07.2007 року № 14/701 /а.с. 6/; [PERSON] в сумі 7930,00 грн., підтверджено матеріалами справи /а.с. 20-34/; [PERSON] в сумі 300,00 доларів США, підтверджено копією листа ВАТ «Райффайзен Банк «Аваль» від 06.08.2007 року №14/866 /а.с. 51/; [PERSON] в сумі 1500,00 грн. доларів США. Вказані факти також встановлено вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12.03.2012 року. Таким чином з відповідача підлягає стягненню доведена в судовому засіданні матеріальна шкода на користь позивачів: [PERSON] у сумі 3900,00 грн. та [PERSON] у сумі 7930,00 грн.; [PERSON] з урахуванням офіційних даних НБУ курсу долара на день розгляду справи 24,12 грн., що становить: 1500,00$*24,12=36180,00 грн.; [PERSON] 300,00$*24,12 грн.=7245 грн.. Відповідно до ст.ст.\~22,\~190 ЦК України\~під шкодою, що завдана майну позивачам, необхідно розуміти шкоду, яка полягає у втраті купівельної спроможності грошей в умовах інфляції, оскільки гроші, які позивачі внесли як вклад за договором банківського вкладу з моменту їх втрати, і на час вирішення спору судом при рівній номінальній вартості мають різну купівельну спроможність. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення»\~(далі - Закон) визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених\~Конституцією України\~гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно\~статті 1 Закону\~індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до\~статті 3 Закону\~індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому, іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Враховуючи положення частини третьої\~статті 22 ЦК України, якою закріплено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, а також аналізуючи зміст частини другої\~статті 1192 ЦК України\~«реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи», необхідно дійти висновку про те, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду (грошові кошти), завдану їхнім працівником з урахуванням установленого індексу інфляції. Відповідно до\~ч.2\~ст. 1192 ЦК України\~ розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, а\~іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. При цьому судом враховано правову позицію висловлену в Постанові ВСУ від 08.02.2018 року №662/928/15-ц. Купівельна спроможність коштів позивачів [PERSON] та [PERSON] з моменту їх втрати (2007 рік), у зв`язку з вчиненням працівником банку злочину, до моменту звернення до суду із зазначеним позовом (2018 рік) та вирішення справи по суті значно зменшилась. Таким чином, завдані позивачам [PERSON] та [PERSON] збитки є їх втратами, які за розміром є більшими, ніж сума банківського вкладу, оскільки купівельна вартість коштів зменшилась. З огляду на викладене, у конкретній справі обсяг збитку\~\~позивачам [PERSON] та [PERSON] , необхідно визначити з урахуванням установленого індексу інфляції, а саме: [PERSON] за період з 11.07.2007 року /а.п.6/ по 26.09.2019 рік 13781,36 грн.. Всього 3900,00грн.+13781,36грн.=17681,36 грн., з урахування суми інфляції 13781,36грн.; [PERSON] за період з 18.07.2007 року /а.п. 20/ по 26.09.2019рік 27525,72 грн.. Всього: 7930,00грн.+27525,72грн.=35455,72 грн., з урахуванням інфляції 27525,72 грн.. Щодо відсутності підстав для застосування позовної давності слід зазначити, що підставою для відкриття провадження по цій справі були позови, які після скасування вироку ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 22.05.2017 року, в частині цивільних позовів, були направлені на новий розгляд до суду першої інстанції. Так в справі містяться позовні заяви датовані січнем 2008 року та груднем 2007 року. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Таким чином, оскільки позови весь час з 2007, 2008 років перебували в судах, підстави для застосування позовної давності взагалі відсутні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню також підлягають понесені позивачами судові витрати. Оскільки витрати часу та зусилля однакові по всім позивачам та не залежать від суми позову, в іншій частині необґрунтована різниця в сумах гонорару по одним і тим же вимогам, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивачів понесені ними документально підтверджені судові витрати на оплату правничої допомоги в сумі по 2000,00 грн. кожному.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~

Outcome: approved