Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у зв?язку із залиттям, мотивуючи свої вимоги тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. 21.08.2017 року сталося залиття їх квартири з квартири № 73, що знаходиться поверхом вище. У результаті залиття були пошкоджені шпалери на стінах, відстала плитка, відбулося набухання та деформація гіпсокартону, у розетках зникло живлення. Даний факт був зафіксований в Акті ЖБК «Кристал-17» від 14.09.2017 року. Крім того, 19.11.2017 року знову сталося залиття їх квартири з квартири № 73, а саме туалетної кімнати. Обстеженням аварійною бригадою квартири № 73 було встановлено підтікання лічильника холодного водопостачання, що і стало причиною залиття. Актом від 23.11.2017 року комісією встановлено пошкодження водоемульсійного покриття стелі ванної кімнати та туалету у квартирі позивачів. Розмір матеріальної шкоди, що була завдана позивачам у зв'язку із залиттям, становить 33639, 00 грн. Оскільки добровільно відповідач не бажає відшкодувати завдану шкоду, позивачі звертаються до суду з даним позовом, в якому просять суд стягнути з відповідача на їх користь матеріальну шкоду у розмірі 33639, 00 грн. Крім того, діями відповідача позивачам завдана моральна шкода, яку вони оцінюють по 10000, 00 грн. на кожну. Також позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь витрати на проведення оцінки вартості завданої шкоди у розмірі 1600, 00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2018 року позовну заяву залишено без руху. На виконання ухвали судді 29.01.2018 року позивачами було подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої позивачі просять суд стягнути з відповідача на їх користь матеріальну шкоду у розмірі 33639, 00 грн., витрати на проведення оцінки у розмірі 1600, 00 грн. та судові витрати у справі. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.01.2018 року відкрито провадження у даній справі. 19.03.2018 року до суду надійшов Відзив на позов, відповідно до якого відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Відзив мотивований тим, що відповідачу нічого не відомо про те, що 21.08.2017 року сталося залиття квартири позивачів, його ніхто не повідомляв про цей факт, а тому підстав для відшкодування коштів за це немає. Що стосується залиття, що сталося 19.11.2017 року, то відповідач даний факт не заперечує, але при цьому зазначає, що розмір шкоди значно завищений. На підставі викладеного відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачки повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в її відсутність. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що факт другого залиття відповідач не заперечує, а тому готовий відшкодувати шкоду за завдані пошкодження. Просить задовольнити позовні вимоги частково. Відповідач на початку судового розгляду позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що про факт залиття, що сталося 21.08.2017 року, йому нічого не відомо. Щодо залиття, що сталося у листопаді 2017 року, то він не заперечує, що воно було, але при цьому вважає, що розмір шкоди є значно завищеним. У подальшому відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та договором дарування частини квартири. Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. 21.08.2017 року сталося залиття квартири [ADDRESS], що підтверджується Актом, складеним комісією ЖБК «Кристал-17» від 14.09.2017 року. Так, відповідно до складеного Акту в результаті залиття квартири були пошкоджені шпалери на стінах, відстала від стіни плитка, відбулося набухання та як наслідок деформація гіпсокартону, у розетках зникло електроживлення. Також в Акті зазначено про те, що залиття сталося 21.08.2017 року з квартири № 73 внаслідок пошкодження прокладки в бойлері, що встановлений у санвузлі. Акт підписаний всіма членами комісії, які були присутні та брали участь у встановленні факту залиття квартири № 69. Власник квартири № 73 відмовився від підписання акту без пояснення причини відмови. Крім того, 19.11.2017 року повторно сталося залиття квартири [ADDRESS], що підтверджується Актом, складеним комісією ЖБК «Кристал-17» від 23.11.2017 року. Відповідно до складеного Акту в результаті залиття квартири № 69 були пошкодженні стелі та стіни ванної кімнати та туалету. Також в Акті зазначено про те, що обстеженням квартири № 73 встановлено підтікання лічильника холодного водопостачання, що стало причиною залиття. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили факти залиття квартири № 69. Так, свідок [PERSON], яка є головою правління ЖБК «Кристал-17», у суді пояснила, що 21.08.2017 року їй зателефонував відповідач [PERSON] і повідомив, що у нього прорвало трубу і він затопив квартиру поверхом нижче. Вони почали шукати сусідів, яких у той день вдома не було. Ввечері приїхали сантехніки, які обслуговують будинок, з ТОВ «Аврора-Терм», встановили причину затоплення, обстеживши і квартиру № 69 та квартиру № 73. Наступного дня позивачка звернулася до ЖБК із заявою про складання акту, що був складений 14.09.2017 року. Даний акт відповідач [PERSON] відмовився підписувати, але копія акту була вручена відповідачу. Акт складався через деякий час після залиття. Свідок [PERSON] у суді пояснила, що наприкінці серпня 2017 року вона зайшла до своєї знайомої [PERSON] і побачила, що вся ліва сторона у квартирі залита, шпалери відставали, позатікала вода в електропроводку. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що двічі 21.08.2017 року та 19.11.2017 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] з вини відповідача [PERSON], який є власником квартири [ADDRESS]. Даний факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та був доведений належними доказами. Заперечення відповідача [PERSON] стосовно того, що про факт залиття квартири № 69 йому нічого не було відомо і його вини у цьому залитті немає, суд до уваги не приймає оскільки дані заперечення спростовуються належними та допустимими доказами, зібраними під час розгляду справи по суті. Що стосується розміру шкоди, що підлягає стягненню, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 18.11.2017 року між позивачкою [PERSON] та ТОВ «Агенство експертної оцінки України» був укладений Договір про проведення експертної грошової оцінки вартості проведення відновлювального ремонту для усунення пошкоджень від залиття. Так, висновком про вартість проведення відновлювального ремонту в квартирі № 69, що був складений 27.11.2017 року на виконання вказаного вище договору, вартість ремонту становить 33639, 00 грн. Згідно із ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зважаючи на вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд вважає, що саме розмір шкоди, визначений у Висновку, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, оскільки інших розрахунків суду відповідачем надано не було, а факт заперечення встановленого розміру шкоди не є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача і витрати на проведення оцінки у розмірі 1600, 00 грн. Що стосується стягнення витрат позивачів на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з письмових матеріалів справи, адвокатом [PERSON], який діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, надавав правничу допомогу позивачам [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору б\\н від 21.11.2017 року. На виконання вказаного Договору адвокатом було складено Розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 13.09.2018 року, що був долучений до матеріалів справи. Так, відповідно до розрахунку вартість наданої правової допомоги становить 4000, 00 грн. Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з відповідача на користь позивачів підлягають стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 4000, 00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачами наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди та інших витрат, що завдані ним у зв'язку із залиттям квартири № 69, а тому суд вважає позов [PERSON] та [PERSON] підставним та обґрунтованим, а тому таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved