Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання за ними права власності на ? частину, тобто по ? частині за кожним, житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 65,40кв.м, житловою площею 46,50кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: тамбуром літ. «а1», льохом літ. «Г», вбиральнею літ. «У», душем літ. «Ж», сараєм літ. «Е», колодязем літ. «к», замощенням літ. «І», огорожами № 1, № 2, розташованих в м. Південне Харківського району Харківської області, по вул. Освіти, № 14, в порядку набувальної давності, які залишилися після [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що житловий будинок № 14 по вул. Освіти в м. Південне Харківського району Харківської області на цей час по праву приватної власності зареєстрований в Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації Харківського району Харківської області» в ? частині за [PERSON], на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Волноваською державною нотаріальною конторою Донецької області 12.08.2011р., реєстр № 1552, в ? частині за [PERSON], на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Волноваською державною нотаріальною конторою Донецької області 12.08.2011р., реєстр № 1554. Інша ? частина цього будинку належить відповідачам [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожній, на підставі рішення народного суду Харківського району Харківської області від 26.01.1984р., справа № 2-331/84. Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] з моменту свого народження постійно мешкають за вищевказаною адресою. Раніше в цьому будинку мешкала бабуся позивачів - [PERSON] (спадкодавець), якій до позивачів належала ? частина даного будинку, та батько позивачів - [PERSON]. Зі слів бабусі та батьків позивачів, власники іншої ? частини цього будинку [PERSON] і [PERSON], які є їхніми родичами, відповідно дружиною та донькою рідного брата їхньої бабусі [PERSON], після оформлення своїх спадкових прав на ? частину будинку (по ? частині за кожною) приблизно в травні 1985 року виїхали з нього, знялися з реєстраційного обліку, що підтверджується відміткою в будинковій книзі, з того часу більше ніколи не жили в ньому, не користувалися ним будь-яким іншим чином, не слідкували за ним, не робили в ньому ніяких ремонтів. В звязку з чим Позивачі вважають, що дані обставини є підставою для набуття ними права власності на спірну ? частину зазначеного житлового будинку в порядку набувальної давності. Позивачі в судове засідання не зявилися, але надали до суду заяви, згідно яких просять розглядати справу за їх відсутністю та свої позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.31, 107). Представник відповідача [PERSON] ради Харківського району Харківської області, до суду не зявився, але надав заяву, згідно якої просить справу слухати за відсутністю представника міської ради та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства (а.с.27, 109). Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися рекомендованою кореспонденцією та через оголошення у пресі (а.с.108). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши справу у межах позовних вимог, дослідивши докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок № 14 по вул. Освіти в м. Південне Харківського району Харківської області на цей час по праву приватної власності зареєстрований в Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації Харківського району Харківської області» в ? частині за [PERSON], на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Волноваською державною нотаріальною конторою Донецької області 12.08.2011р., реєстр № 1552, в ? частині за [PERSON], на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Волноваською державною нотаріальною конторою Донецької області 12.08.2011р., реєстр № 1554. Інша ? частина цього будинку належить відповідачам [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожній, на підставі рішення народного суду Харківського району Харківської області від 26.01.1984р., справа № 2-331/84 (а.с.4-5, 6, 8-9, 10-11, 15, 16, 18). Згідно актів депутата [PERSON] ради [PERSON] від 29.10.2015р., [PERSON] від 23.12.2015р., Позивачі з народження проживають та відкрито володіють і користуються вцілому житловим будинком № 14, розташованому в м. Південне Харківського району Харківської області, по вул. Освіти (а.с.19, 48). Також, згідно інформації наданою [PERSON] радою Харківського району Харківської області від 25.12.2015р. за № 2722, [PERSON] та [PERSON] не проживають [INFO], розташованому в м. Південне Харківського району Харківської області, по вул. Освіти, з 1985 року (а.с.47). З травня 1985 року, спочатку бабуся позивачів [PERSON], а разом з нею та після її смерті 17 червня 2006 року, Позивачі , будучи власниками ? частини спірного будинку № 14 по вул. Освіти в м. Південне Харківського району Харківської області, добросовісно заволоділи, а потім відкрито та безперервно протягом 30-ти років володіють і користуються іншою ? частиною, яка належить відповідачам - [PERSON] і [PERSON], продовжують до цього часу сумлінно, постійно, відкрито та безперервно володіти і користуватися цим нерухомим майном, роблять поточні та капітальні ремонти, сплачують комунальні платежі за весь будинок, що підтверджується договорами про надання газопостачання та електроенергії щодо всього будинку, квитанціями про сплату спожитих комунальних послуг (а.с.49, 50-51. 52-53,54-93). Відповідно до повідомлення Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції у Харківській області від 19.01.2016р. за № 39-02-04-05, актові записи щодо державної реєстрації актових записів про смерть [PERSON] та [PERSON] не виявлено (а.с.46). Встановити місце реєстрації Відповідачів [PERSON] та [PERSON] не представилося можливим, що підтверджується повідомленням адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Харківській області (а.с.45). Більше тридцяти років до Позивачів ніхто жодних претензій стосовно права власності на спірний будинок не предявляв. Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Зі змісту норми ст. 344 ЦК України випливає, що право на обєкт власності житловий будинок у порядку набувальної давності, яке належить до субєктивних прав громадянина, набувається за умови: добросовісності заволодіння майном на законних підставах; продовження володіння чужим майном відкрито та безперервно, тобто, очевидно для третіх осіб; володіння майном протягом встановленого законом десятирічного строку. Відповідно до вимог цивільного законодавства володіння визнається добросовісним, якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим нерухомим майном, а обставини, у звязку з якими у нього виникло володіння чужою річчю, не давало найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Незаконний володілець на протязі всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно положенням частини 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п. 8 Перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також, на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своїм інформаційним листом від 28.01.2013р. «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вказує на те, що при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дані обставини та надані докази є підставою для набуття Позивачами права власності на спірну ? частину житлового будинку в порядку набувальної давності, оскільки володіння і користування ? частиною будинку відбувалося позивачами більш ніж десять років. Судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦК України, суд залишає за рахунок позивачів.

Outcome: approved