Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивачка 04.03.2020 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Відповідач залишив сім`ю, проживає окремо і не надає матеріального утримання дітям. Позивачка самостійно не в змозі забезпечити матеріальні потреби дітей, змушена періодично їздити на роботу за кордон. Відповідач офіційно не працює, однак їздить на роботу за кордон, має достатній дохід та може сплачувати аліменти на дітей. Позивачка у судове засідання не з`явилась, її представник - адвокат Паращук О.Ю. подала заяву, в якій позов підтримала, просила його задоволити та розглянути справу в її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві позов визнав частково, не заперечував щодо стягнення аліментів у мінімальному розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, посилаючись на те, що він офіційно не працює, має тимчасові заробітки, хворіє ідіопатичною епілепсією, має батька-пенсіонера. Проти часткового задоволення позову не заперечував, просив справу розглянути в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Сторони разом не проживають, неповнолітні діти проживають разом з матір`ю. Відповідач не надає матеріального утримання дітям, у зв`язку з чим порушуються їхні права на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сім`ї, на належний рівень життя, необхідний для їх гармонійного всебічного розвитку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дітей сторін, зокрема те, що діти здорові, перебувають на утриманні матері; 2) стан здоров`я відповідача, зокрема те, що відповідач хворіє ідіопатичною епілепсією з генералізованими тоніко-клонічними нападами середньої частоти, та матеріальне становище відповідача, який працює неофіційно, розмір його доходу невідомий; 3) інших дітей відповідач не має, має батька-пенсіонера; 3-1) відсутні дані щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення з відповідача щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути 840,80 грн. судового збору в дохід державного бюджету. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 180, 181 ч.3, 182, 184 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved