Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, уточнивши яку просять визнати дійсним договір міни № 4488, укладений між ними та відповідачами на Одеській товарній біржі, та визнати за ними право власності на ? частини квартиру [ADDRESS] за кожною. Малиновський районний суд м. Одеси своєю ухвалою від 11.08.2014 року залишив без розгляду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON], про визнання договору міни дійсним та визнання права власності. 11.08.2014 року позивач [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву, в якій просить визнати дійсним договір міни № 4488 від 05.09.1994 року, укладений з відповідачами на Одеській товарній біржі, на підставі якого вона набула право власності на квартиру [ADDRESS]. Позов обґрунтований такими обставинами. Зазначений договір був укладений на Одеській товарній біржі. На час укладення договору не існувало законодавчих обмежень на здійснення такого правочину біржами. Між позивачем, в інтересах якої діяла матір позивача [PERSON], та відповідачами було досягнуто домовленість про всі істотні умови угоди і відбулося повне виконання договору. У подальшому укладений договір був зареєстрований в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації та видано реєстраційне посвідчення на квартиру [ADDRESS], яким було помилково зареєстровано право власності на цю квартиру за [PERSON]. З моменту придбання квартири і до цього часу позивач проживає у зазначеній квартирі, зареєстрована в ній, регулярно сплачує за комунальні послуги. Відповідачі будь-яких претензій не пред'являли та прийняли у власність квартиру за адресою: [ADDRESS]. На цей час відсутність нотаріального посвідчення укладеного договору міни не дає позивачу можливості розпорядитися належною їй квартирою на свій розсуд. При зверненні до нотаріальної контори та до державного реєстратора із приводу відчуження цієї квартири позивачу було рекомендовано звернутися до суду. У судове засідання представник позивача не з'явилася, однак подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутністю не надали. Треті особи у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Вивчивши письмові докази у справі, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. Як встановлено в судовому засіданні, 05.09.1994 року між [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітньої [PERSON], та, з іншого боку, [PERSON] і [PERSON], було укладено договір міни. За умовами цього договору [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітньої [PERSON], передала, а [PERSON] і [PERSON] прийняли у власність квартиру [ADDRESS], у той час як [PERSON] і [PERSON] передали, а [PERSON], діючи в інтересах неповнолітньої [PERSON], прийняла у власність квартиру [ADDRESS]. Зазначений договір купівлі-продажу квартири відповідно до вимог, передбачених ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований на Одеській товарній біржі в «Журналі реєстрації договорів по об'єктам нерухомості», за № 4488 від 05.09.1994 року. 31.10.1994 року право власності на зазначену квартиру всупереч умовам договору було зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації за [PERSON], а не [PERSON], яка виступала набувачем за договором (реєстраційний запис № 146, книга № 96 пр, стор. 167). Право власності на квартиру [ADDRESS] 12.09.1994 року було зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] і [PERSON] (реєстраційний запис № 177, книга № 96 пр, стор. 78).. У подальшому [PERSON] і [PERSON] продали квартиру [ADDRESS] [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2002-029К4 від 15.02.2002 року. 17.04.2002 року [PERSON] подарувала зазначену квартиру [PERSON]. Оскільки спірні відносини між сторонами виникли у 1994 році, то враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 241 ЦК УРСР 1963 року за договором міни між сторонами здійснюється обмін одного майна на інше. Кожний з учасників міни вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем того майна, яке він отримує. Згідно зі ст. 242 ЦК УРСР 1963 року до договору міни застосовуються відповідні правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не витікає з сутності відносин сторін. У зв'язку з цим вимоги ЦК УРСР 1963 року щодо форми договору купівлі-продажу житлового будинку, передбачені ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, так само підлягають застосуванню щодо договору міни житлового будинку. Так, відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Разом з тим, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, яка була чинною станом на 05.09.1994 року, тобто на дату укладення договору, передбачала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Право власності на зазначену квартиру [ADDRESS] було зареєстровано відповідно до чинної на той момент Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року. Судом встановлено, що позивач проживає у спірній квартирі по теперішній час. Сторонами договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, умови договору були повністю виконані сторонами. Разом із тим, угоди, укладені на біржі, не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню, відповідачі ж ухилилися від нотаріального оформлення угоди. У зв'язку з цим суд застосовує правову конструкцію ст. 47 ЦК УРСР для визнання факту дійсності договору. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та мають бути задоволені.

Outcome: approved