Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Димитровського міського суду Донецької області з позовом до державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» про стягнення середнього за-робітку за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 12.05.2015 ро-ку по 30.07.2015 року та компенсації моральної шкоди у розмірі 2000 гривень. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 4 вересня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. З відповідача на користь позивачки стягнуто: середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 13.05.2015 року по 01.07.2015 року у сумі 6483 гривні 80 копійок, компенсація моральної шкоди - 500 гривень. На користь державного бюджету стягнутий судовий збір. Не погодившись з рішенням суду, позивачка [PERSON], посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що 30.07.2015 року вона від відповідача отримала останні кошти - 38 гривень 46 ко-пійок, як компенсацію за затримку заробітної плати. Відповідно до положень ст.94 КЗпП України, ст.ст.2, 22, 34 Закону України «Про оплату праці», компен-сації заробітної плати - це складова частина заробітної плати, тому останнім роз-рахунком варто вважати 30.07.2015 року. Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача державного під-приємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким повністю відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповід-но до ДСТУ, обсяг бюджетних коштів на утримання апарату підприємства, обчи-слюється пропорційно виконаних обсягів робіт та послуг з ліквідації шахт. Тобто відсутність фінансування на підприємстві не є виною роботодавця. Не обґрунто-вано, без доказів стягнуто компенсацію моральної шкоди. Належним чином повідомлені сторони у судове засідання не з'явились, на-дали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апе-ляційна скарга підлягає частково задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивачка [PERSON], [INFO], з 22.10.2014 року по 12.05.2015 року знаходилась у трудових відносинах з відповідачем, працюючи ведучим юрисконсультом у відо-кремленому підрозділі «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт», була звільнена за власним бажанням, що встановлено на підставі записів з трудової книжки позивачки, довідки підприємства від 05.08.2015 року, наказів відповідача про прийняття та звільнення позивачки № 54-к від 22.10.2014 року та № 112-к від 12.05.2015 року (а.с.8-11, 12, 13, 14). Згідно довідки відповідача (а.с.44), виписки по картковому рахунку позива-чки (а.с.45-50), відомостей розподілу заробітної плати (а.с.51-52) заборгованість по заробітній платі була остаточно виплачена відповідачем позивачці 30.07.2015 року, а саме: - 15.05.2015 року - заробітна плата на день розрахунку 12.05.2015 року в су-мі 2553 грн. 69 коп.; - 01.07.2015 року - заробітна плата за другу половину квітня 2015 року в су-мі 1771 грн. 42 коп. (а.с.17-18). - 30.07.2015 року позивачці підприємством було нарахована та виплачена компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати за другу половину квітня 2015 року в сумі 38 грн. 46 коп., що підтверджується окрім наведених документів розрахунково-платіжною відомістю відповідача за липень 2015 року. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє за-конність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апе-ляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним ор-ган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або упов-новажений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати за виною власника належних звільненому робітнику сум у строки, вказані у ст.116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити робітнику середній заробіток за весь час затри-мки до дня фактичного розрахунку. Оскільки підприємством порушені вимоги закону, воно має відповідати пе-ред позивачкою згідно за ст.117 КЗпП України. Судом першої інстанції помилково встановлено, що остаточний розрахунок з позивачкою проведено 01.07.2015 року. В випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати, робітнику надається право на компенсацію, відповідно до Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати». Відповідно до ст.34 Закону України «Про оплату праці», компенсація пра-цівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її ви-плати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і та-рифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Таким чином, з аналізу діючого законодавства вбачається, що 38 гривень 46 копійок, які позивачка отримала 30.07.2015 року як компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати за другу половину квітня 2015 року, входить в структуру заробітної плати, отже датою остаточного розрахунку підприємства-відповідача з позивачкою є 30.07.2015 року. Враховуюче викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуємо рішення, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - скасуванню. При цьому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо роз-рахунку середньоденного заробітку позивачки у розмірі 190 гривень 70 копійок, бо цей розрахунок відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Таким чином, з державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвугле-реструктуризація» ЄДРПОУ 39244468 на користь [PERSON] індивідуальний номер фізичної особи - платника податків [NUMBER], варто стя-гнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 травня 2015 року по 29 липня 2015 року включно (за 54 робочих дня) на загальну суму 10296 (десять тисяч двісті дев'яносто сім) гривень 80 копійок. Доводи апеляційної скарги представника відповідача не впливають на пра-вильність рішення суду, бо відсутність фінансування не звільняє від обов'язку виплатити робітнику всі гроші при його звільненні з підприємства, а несвоєчасна виплата всіх коштів породжує обов'язок сплатити середній заробіток та компен-сувати моральну шкоду.

Outcome: approved