Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, вимоги якого було уточнено під час розгляду справи, до відповідача про визначення порядку користування квартирою, що є спільною власністю. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що вони та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS], в якій кожному з них належить по 1/3 частині квартири. Згідно з технічним паспортом, спірна квартира, житловою площею 42,2 кв.м., складається з трьох кімнат, площею 17,2 кв.м., 10,0 кв.м., 15,0 кв.м., кухні, площею 7,4 кв.м., вбиральні, площею 1,0 кв.м., ванної кімнати, площею 2,6 кв.м., коридору, площею 12,2 кв.м., вбудованої шафи, площею 1,1 кв.м. Загальна площа квартири становить 70,3 кв.м. Як зазначають позивачі, вони не можуть знайти домовленості з відповідачем щодо користування квартирою, оскільки відповідач чинить їм перешкоди. Посилаючись на викладені обставини, позивачі просять задовольнити їх вимоги, виділити в користування позивача [PERSON] кімнату, площею 15,0 кв.м. з балконом, площею 2 кв.м. у квартирі [ADDRESS]; позивачу [PERSON] виділити у користування кімнату, площею 10,0 кв.м. з балконом, площею 2 кв.м.; відповідачу [PERSON] виділити у користування кімнату, площею 17,2 кв.м.; кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор та вбудовану шафу залишити у спільному користуванні сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON], яка одночасно є представником позивача [PERSON], а також представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили про їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, предметом спору є трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 70,3 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м., яка складається з 3-х ізольованих житлових кімнат, площею 17,2 кв.м., 10,0 кв.м., 15,0 кв.м., кухні, площею 7,4 кв.м., вбиральні, площею 1,0 кв.м., ванної кімнати, площею 2,6 кв.м., коридору, площею 12,2 кв.м., вбудованої шафи, площею 1,1 кв.м., а також двома лоджіями (балконами), площею 3,8 кв.м. (а.с.16-17). Спірна квартира належить сторонами по справі - позивачам [PERSON], [PERSON], відповідачу [PERSON] в рівних частках по 1/3 частині згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1998 року, свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.10.2016 року (а.с.7-15). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 1,2,3 ст.358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Також, згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Абзацом 6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, оскільки фактично сторонами досягнуто згоди щодо встановлення порядку користування квартирою, виділення кімнат найбільш відповідає розміру часток власності позивачів в спірній квартирі. Суд також приймає визнання відповідачем позову щодо встановлення запропонованого позивачами порядку, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує прав інтересів та свобод інших осіб. Таким чином, з урахуванням наведеного, суд задовольняє позовні вимоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved