Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом [PERSON], Головного Управління міграційної служби у Донецькій області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона є власницею житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 04.08.2010 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідач по справі [PERSON] значиться зареєстрованим у вказаному житловому будинку, проте в ньому не проживає з 2014 року. Оскільки відповідач більше року не проживає на зазначеній жилій площі, просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинку, а Головне Управління міграційної служби у Донецькій області зобов'язати зняти відповідача з реєстрації. Позивачка в судове засідання не з'явилась, просила справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, просив справу слухати у його відсутність. Представник відповідача Головного Управління Державної Міграційної служби у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.11-13). У вказаному житловому будинку значиться зареєстрований та не проживає більш двох років, тобто з грудня 2014 року брат позивачки, відповідач по справі [PERSON] ( а.с. 14-17). Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. При цьому держава не втручається у здійсненні власником права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню ( частина друга статті 386 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права корситування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім»ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку ( квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім»ї власника будинку ( квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Оскільки квартира перебуває у приватній власності, відповідач вселивсяв квартиру як член сім»ї власника, між вказаними особами як суб»єктами сервітутного правовід ношення виникли відносини щодо користування спірною квартирою, що регулюється саме нормами ст. 405 ЦК України, у власника є право саме на підставі зазначеної норми права визнати члена сім»ї таким, що втратив право на житло. За таких підстав вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивачки про зобов'язання Головного Управління Державної Міграційної Служби України у Донецькій області зняти з реєстрації відповідача, то суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-У1 « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ( у редакції Закону від 05.07.2012 року № 5088-У1) зняття з реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, які здійснюють цю діяльність на підставі : заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз»яснив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71,72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Отже, позовні вимоги в частині в зняття з реєстрації вирішуються , в даному випадку, у внесудовому порядку відповідно до Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, окрім того, заявлені до неналежного відповідача, оскільки відповідно до п. 3 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року реєстрація, зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільською головою на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, в даному випадку центром надання адміністративних послуг Покровської міської ради, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial