Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень 00 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 09 серпня 2017 року і до досягнення донькою повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем з 2013 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народилася одна дитина, а саме донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Останнім часом, відповідач не бере участі у вихованні та утриманні їхньої спільної дитини. Оскільки, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумного, духовного, морального, соціального розвитку доньки, а позивачка не може забезпечити такий рівень самостійно, тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та просила такі задовольнити, при цьому посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Разом з цим додала, що протягом останніх чотирьох місяців відповідач не проживає з ними. Так, протягом першого місяця він приходив до дитини і приносив їй подарунки. Однак, потім він перестав приходити до них, а тому вона і змушена була звернутися до суду із даним позовом, оскільки не в змозі матеріально сама забезпечувати дитину. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме просили стягувати аліменти на утримання доньки в розмірі 714 грн.00коп., тобто 50 % від прожиткового мінімуму для дитини даного віку. Також відповідач зазначив, що він і надалі буде надавати матеріальну допомогу їхній дитині. На сьогоднішній день він хоч і являється приватним підприємцем, однак у нього незначний загальний дохід, зокрема за 2016 рік він отримав всього 2 555 грн. 91 коп., про що свідчить податкова декларація про майновий стан і доходи за 2016 р. Тому і просив саме стягувати з нього 50 % від прожиткового мінімуму для дитини даного віку. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах, від яких у них народилася одна дитина, а саме донька [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ФМ №298596, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатської області від 28 серпня 2014 року. Також встановлено, що відповідач [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а саме не бажає добровільно брати участь в утриманні своєї дитини. Разом з цим встановлено, що відповідач [PERSON] являється приватним підприємцем і його загальна сума доходів за попередній рік склав всього 2 555 грн. 91 коп. Згідно принципу №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники зобовязуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обовязки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Згідно ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини... Ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.8 Закону України Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 даного Закону виховання в сімї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обовязок виховувати, навчати, розвивати та утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. З урахуванням того, що відповідач належним чином не виконує обовязок щодо утримання своєї малолітньої дитини, а тому суд приходить до висновку, що з нього слід стягнути аліменти на її утримання. Вирішуючи питання про спосіб виконання батьком [PERSON] обов'язку щодо утримування своєї малолітньої дитини, то суд приходить до такого. Виходячи із змісту ч.3 ст.181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує, наявність обставин, передбачених ст.182 СК України, а саме те, що у відповідача відсутні інші діти, непрацездатні члени сімї, яких він зобов`язаний утримувати, стан здоров`я дитини та платника аліментів є задовільними, та ураховуючи ту обставину, що відповідач є приватним підприємцем, однак від такої діяльності отримує незначний дохід, а тому суд приходить до висновку, що з [PERSON] на утримання дитини необхідно стягувати аліменти у розмірі 800 (вісімсот) грн.00 коп. щомісячно, починаючи з дня предявлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. З урахуванням того, що згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, та того, що позовна заява подана 09 серпня 2017 року, тому суд вважає, що саме з цього часу повинно бути присуджено стягнення аліментів з відповідача на дитину. В силу ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, і у разі часткового задоволення позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (44,44 % від ціни позову), з відповідача слід стягнути на користь позивачки 284, 42 грн. (640 грн. / 100 х 44,44 %) судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial