Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять суд визнати відповідача таким, що позбавлений права вимоги до спадкоємців, тобто позивачів, за кредитними договорами №014/7336/74/72305 від 21.04.2006 та №014/7336/82/102403 від 04.01.2007, та за іпотечним договором №764 від 21.04.2006 і додатковою угодою №118 від 20.01.2007 до цього іпотечного договору, укладеними між [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк Аваль»; зняти заборону на квартиру [ADDRESS] , що внесена третьою особою приватним нотаріусом Камінською Л.В. до реєстру за №45454894 від 11.02.2019, та вилучити в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис за №30226119 щодо підстави виникнення обтяження: іпотечний договір №764 від 21.04.2006, додаткова угода до іпотечного договору №118 від 20.01.2007, що перенесений із запису №30013448; вилучити запис про іпотеку нерухомого майна, що міститься в Державному реєстрі іпотек за №30226097, що внесений третьою особою приватним нотаріусом Камінською Л.В. до реєстру за №45454894 від 11.02.2019, щодо підстави виникнення іпотеки: додаткова угода до іпотечного договору №118 від 20.01.2007, іпотечний договір №764 від 21.04.2006, договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки №65 від 28.01.2019, щодо відомостей про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання - 04.01.2017, розмір основного зобов`язання: 125000 грн., додаткові відомості про зобов`язання: кредитний договір №014/7336/82102403 від 04.01.2007; щодо відомостей про суб`єктів: боржник [PERSON] , іпотекодавець: [PERSON] , іпотекодержатель: [PERSON] , перенесений із запису №30033280; стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] сплачений нею судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 26.01.2021 позивачі на свою поштову адресу отримали вимоги іпотекодержателя кредитора за кредитним договором №014/7336/82/102403 від 04.01.2007 та договором про відступлення права вимоги №25-01/19 від 25.01.2019, тобто відповідача [PERSON] , згідно якої останній вимагає від позивачів, як від спадкоємців померлого [PERSON] , сплатити заборгованість останнього за вказаним кредитним договором від 04.01.2007, а саме від позивача [PERSON] заборгованість у сумі 863010,45 грн., а від позивача [PERSON] заборгованість у сумі 133308,39 грн. Однак, враховуючи те, що відповідачу з 26 листопада 2019 року достеменно відомо про відкриття спадщини після смерті [PERSON] , тому він, як кредитор спадкодавця, пропустив визначений законодавством шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до спадкоємців. Ухвалою судді від 12.03.2021 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з тих же підстав та просили його задовольнити. Крім того, звернулися до суду з клопотанням про стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9600 грн., які підтверджуються договором про надання правової (правничої) допомоги від 24.06.2021, додатком №1 до цього договору від 24.06.2021, рахунком №1 від 07.07.2021, випискою про рух коштів по рахунку фізичної особи-підприємця [PERSON] від 15.07.2021 (а.с. 201-206). Щодо задоволення заяви представника відповідача про стягнення з позивачів витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн. заперечували, оскільки розмір цих витрат є неспівмірним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак звернулась до суду з клопотанням, в якому просить справу розглянути без її участі, позов просить задовольнити (а.с. 60). Відповідач позов не визнав, згідно відзиву просить відмовити у задоволенні позову, оскільки він є безпідставним. Зокрема, відповідач зазначив, що позивачі помилково вважають, що він пропустив строк для пред`явлення вимог до спадкоємців померлого [PERSON] , так як 17 лютого 2014 року первісний кредитор - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в порядку ст. 1281 ЦК України та у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій, звернувся з претензією кредитора до спадкоємців [PERSON] , а саме позивачів. При цьому законодавство не передбачає необхідності пред`явлення вимог до спадкоємців наступними набувачами прав за кредитними чи іпотечними договорами. Позивачами не наведено будь-якого правового обґрунтування незаконності внесення вищевказаних записів до реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та запису про іпотеку. Крім того, позивачами не зазначено та не доведено характеру порушення їхніх прав, так само як і не вказані і доказово не підтверджені наслідки, що виникли чи мали виникнути від дій відповідача (а.с. 72-91). Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з аналогічних підстав та звернувся до суду з заявою, в якій просив за результатами розгляду справи стягнути з позивачів на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн., які підтверджуються договором про надання правової допомоги від 23.04.2021, укладеного між відповідачем та адвокатським бюро «Ілясов. Терра», додатковою угодою до цього договору від 20.05.2021, актом приймання-передачі послуг №1 від 25.05.2021, платіжним дорученням №56120729 від 26.05.2021 та квитанцією №56120729 від 26.05.2021 про сплату відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у згаданій вище сумі (а.с. 125-134). Витрати позивача [PERSON] на професійну правничу допомогу в сумі 9600 грн. вважає неспівмірними. Третя особа приватний нотаріус Камінська Л.В. в судове засідання не з`явилась, однак звернулась до суду з листом, в якому просить розгляд справи провести без її участі (а.с. 58). Позивачі надіслали до суду відповідь на відзив, в якій просили не брати до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві, оскільки інформація зазначена у ньому є перекручена і не стосується справи, та просили їх позов задовольнити в повному обсязі. Водночас, як вбачається зі змісту вказаної відповіді на відзив позивачі підтверджують те, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» під час прийняття ними спадщини після смерті їх батька [PERSON] вчасно пред`являв до них, як до спадкоємців претензію про повернення ними боргу їхнього батька, однак з об`єктивних причини вони вказану претензію задовольнити не могли, оскільки в той момент ще не мали у власності спадкового майна. Однак, в подальшому, починаючи з 04.03.2014 і протягом наступних трьох років вказаний банк до них з претензією та позовом не звертався, що могло б бути підставою для відмови у задоволені позову внаслідок пропуску строку позовної давності, у разі його пред`явлення. Крім того, на думку позивачів, відповідач втратив право вимоги, оскільки договір №25-01/19 від 25.01.2019 є недійсним, адже пунктом 7.2. цього договору передбачено те, що права та обов`язки за цим договором припиняються у випадку невиконання Новим кредитором умов пункту 3.2. даного договору, яким визначено, що Новий кредитор сплачує Кредитору загальну вартість Права Вимоги, вказану в пункті 3.1. договору, тобто 132000 грн. в день підписання цього договору шляхом переказу коштів на рахунок Кредитора. Однак, враховуючи, що ані відповідачем, ані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Корольчук О.С. не надано доказів про перерахунок вказаної суми коштів на рахунок ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» є підстави вважати, що цього не було здійснено взагалі, а тому цей договір є недійсним та нікчемним (а.с. 115-116). 18 червня 2021 року представник відповідача надіслав до суду заперечення в порядку ст. 180 ЦПК України, в яких звернув увагу суду на той факт, що позивачі у своїй відповіді на відзив визнають, що кредитор спадкодавця, а саме АТ «Райффайзен Банк Аваль», при прийнятті позивачами спадщини, пред`явив до них належним чином претензію про повернення боргу спадкодавця. Вважає, що вимоги позивачів про застосування строків позовної давності можливі при наявності позову кредитора до боржника в судовому порядку, а поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Також представник відповідача вважає хибними доводи позивачів про те, що договір про відступлення права вимоги №25-01/19 від 25.01.2019 є нікчемним та незаконним, оскільки відповідач провів розрахунки за цим договором в сумі 132000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 25.01.2019 та рішенням Радомишльського районного суду від 11.01.2021 по справі №289/1609/19, яким у задоволенні позову [PERSON] про визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними відмовлено (а.с. 149-152). \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи №289/1609/19, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено,\~що згідно договору відступлення права вимоги №25-01/19 від 25 січня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» (Кредитор) відступило за плату відповідачу [PERSON] (Новому кредитору) належні йому права вимоги за кредитним договором №014/7336/74/72305 від 21.04.2006, що укладений між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», та кредитним договором №014/7336/82/102403 від 04.01.2007, що укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», а Новий кредитор замінює Кредитора як сторону кредитора у вказаних кредитних договорах та приймає на себе всі його права та обов`язки за цими кредитними договорами (а.с. 29-32). Відповідно до договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 28 січня 2019 року, укладеного між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Новий іпотекодержатель), Іпотекодержатель передав, а Новий іпотекодержатель прийняв усі права за іпотечним договором від 21 квітня 2006 року, укладеного між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] та додатковою угодою від 20 січня 2007 року до цього іпотечного договору, укладеною між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , які виступають в якості забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з вказаних кредитних договорів. Предметом іпотеки за вказаним іпотечним договором, право вимоги за яким відступається, є квартира [ADDRESS] (а.с. 33-34). З відомостей, які містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №205453847 від 26.03.2020, вбачається, що на підставі вищевказаних договору іпотеки та додаткової угоди до нього і договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки наведена квартира передана в іпотеку, про що міститься відповідна інформація про державну реєстрацію іпотеки, а іпотекодержателем зазначено відповідача [PERSON] (а.с. 15-16). [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті, а саме [INFO] спадщину прийняли позивачі, шляхом подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини. Дані факти підтверджуються свідоцтвом про смерть та рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20.02.2017 по справі №289/269/15-ц, яким за позивачами визнано право власності на 1/3 частину вказаної квартири за кожним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (а.с. 22-24). 26 січня 2021 року позивачі на свою поштову адресу отримали письмові вимоги іпотекодержателя [PERSON] . В цих вимогах відсутні підписи відповідача (а.с. 17, 19). Згідно копій поштових конвертів вказані вимоги надіслані на адресу позивачів 21 січня 2021 року саме [PERSON] (а.с. 18-20). Водночас, як вбачається із тексту цих вимог відповідач [PERSON] , вимагає від позивачів, як від спадкоємців покійного [PERSON] , сплатити заборгованість останнього за кредитним договором №014/7336/82/102403 від 04.01.2007 у тридцятиденний строк, зокрема вимагає від позивача [PERSON] сплатити заборгованість у сумі 863010,45 грн., а від позивача [PERSON] сплатити заборгованість у сумі 133308,39 грн. У разі невиконання цих вимог відповідач зазначив, що зверне стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації за собою права власності на нього. В судовому засіданні представник відповідача, хоча і звернув увагу суду на відсутність підписів відповідача у вказаних вимогах, однак ані в судовому засіданні, ані в надісланих до суду відзиві та запереченні на відповідь на відзив не оспорював факт їх надіслання позивачам [PERSON] та не просив суд визнати вказані докази неналежними та недостовірними. Крім того, судом встановлено, що 17 лютого 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в порядку ст. 1281 ЦК України звернувся з претензією за №114-30-0-00/868 до спадкоємців померлого [PERSON] . Згідно листа завідувача Радомишльської державної нотаріальної контори від 04.03.2014 №22/02-14 вказаний банк повідомлено про те, що претензія кредитора зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 21.02.2014 за №65 та приєднана до спадкової справи №82/2013, а також, що претензія кредитора направлена спадкоємцям померлого [INFO] (а.с.82, 83). Водночас, як вбачається з відповіді на відзив факт пред`явлення первісним кредитором вказаної претензії до позивачів, як спадкоємців померлого [PERSON] , в строки, передбачені ст. 1281 ЦК України, позивачами не оспорюється (а.с. 115-116). Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року по справі №522/407/15-ц, приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: - у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; - спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; - спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; - кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від\~настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; - наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, встановлення судом того факту, що первісний кредитор - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пред`явив свої вимоги до позивачів, як до спадкоємців померлого [PERSON] , в строки, що передбачені ст. 1281 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання відповідача таким, що позбавлений права вимоги до них, як до спадкоємців [PERSON] . Доводи позивачів про те, що відповідач пред`явив свої вимоги з порушенням преклюзивних строків, передбачених ст. 1281 ЦК України, а тому позбавлений права вимоги, є безпідставними, оскільки відповідач є правонаступником первісного кредитора, який вчасно пред`явив вказану вимогу до позивачів. До того ж суд звертає увагу позивачів, що цивільне законодавство не передбачає для кредитора або його правонаступників будь-яких заборон для пред`явлення своїх вимог до спадкоємців і після пред`явлення первісної вимоги в порядку ст. 1281 ЦК України. Також є безпідставними посилання позивачів на те, що договір про відступлення права вимоги №25-01/19 від 25.01.2019 є нікчемним та незаконним, оскільки відповідач провів розрахунок за цим договором в сумі 132000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3742524 від 25.01.2019 (а.с. 155) та рішенням Радомишльського районного суду від 11.01.2021, ухваленого по справі №289/1609/19, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про визнання недійсним цього договору про відступлення права вимоги від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» до [PERSON] за кредитними договорами №014/7336/74/72305 від 21.04.2006 та №014/7336/82/102403 від 04.01.2007 (а.с. 117-122). У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє, оскільки вони є похідними від вищевказаної вимоги про визнання відповідача таким, що позбавлений права вимоги. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Таким чином, враховуючи те, що в задоволенні позову відмовлено суд відмовляє позивачам у стягненні з відповідача на їх користь заявлених ними судових витрат. Вирішуючи заяву представника відповідача про стягнення з позивачів на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Положеннями ст. 133 ЦПК України визначено, що\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з позивачів витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи підтверджуються наданими копіями: договору про надання правової допомоги від 23.04.2021, укладеного між відповідачем та адвокатським бюро «Ілясов. Терра», додаткової угоди до цього договору від 20.05.2021, акту приймання-передачі послуг №1 від 25.05.2021, платіжного доручення №56120729 від 26.05.2021 та квитанції №56120729 від 26.05.2021 про сплату відповідачем адвокатському бюро «Ілясов. Терра» витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10500 грн. (а.с. 127-134). Отже, на підставі викладеного, враховуючи, що позивачем [PERSON] та його представником в судовому засіданні не наведено жодного належного обґрунтування неспівмірності витрат відповідача на правову допомогу, суд вважає, що з позивачів на користь відповідача необхідно стягнути ці витрати в повному обсязі, тобто в сумі 10500 грн., оскільки у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] судом відмовлено.

Outcome: approved