Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , який уточнила протягом судового розгляду, та просить визначити місце проживання її неповнолітніхдітей[PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] . В позові зазначила, що 02.12.2006 року між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . 17.06.2015 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя було стягнуто аліменти з [PERSON] , в розмірі 1500 гривень щомісячно, на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , починаючи з 18 травня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття, розмір яких рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.10.2015 року зменшено до 800 грн. Згідно Повідомлення державного виконавця № 20341 від 26.02.2020 року про внесення відомостей про боржника до єдиного реєстру боржників, [PERSON] має заборгованість по аліментам в розмірі 85500 грн. Питання про розірвання шлюбу між сторонами вирішується в судовому порядку. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.2013 року, посвідчений державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області Кравченко О.М., позивачці [PERSON], належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Виконавчого комітету Петро-Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 28.08.2019 року за вих. № 699, [PERSON] проживає без реєстрації на території сільської ради в [ADDRESS] , має склад сім`ї: її мати - [PERSON] , 1940 р.н., донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] є фізичною особою-підприємцем з 08.10.2018 року, працює перукарем-стилистом та має постійний дохід. Крім того, [PERSON] не являється акціонером ПрАО «Петромихайлівське», має два земельних пая, які передані в оренду та позивачка отримує щороку орендну плату. Відповідач протягом шести років веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не цікавиться матеріальним забезпеченням сім`ї та моральною атмосферою в родині, постійно фізично та психологічно принижує позивачку, що завдає їй та дітям моральних страждань, відповідно погано відображається на психіці дітей. Неодноразові спроби налагодити відносини в сім`ї та зберегти шлюб не дали результатів. В травні 2019 року шлюбні відносини між сторонами були остаточно припиненні, а з червня 2019 року позивачка разом із дітьми проживає окремо від відповідача, який ніде не працює. З боку позивачки створенні всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, гармонійного розвитку їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Проживання дітей разом із матір`ю відповідає інтересам дітей. Позивачка бажає та має можливість забезпечити своїм дітям належні умови для проживання, повною мірою займатися їхнім вихованням. Підставою звернення позивачки до суду стало те, що діти до теперішнього часу ніде не зареєстровані. Після народження дітей, батьки зобов`язані зареєструвати їх місце проживання, чого не можливо здійснити без згоди батька. Здійснити реєстрацію місця проживання дітей можливо у разі надання рішення суду про визначення місця проживання дітей із матір`ю, тому [PERSON] вимушена звернутись до суду з позовом про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Позивачка до судового засідання надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував щодо визначення місця проживання дітей з позивачкою. Представники 3-ї особи по справі - районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, Вільнянська районна адміністрація Запорізької області у судове засідання не з`явилися, про час та місце були повідомлені належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що 02 грудня 2006 року між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] був зареєстрований шлюб Петро-Михайліською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис №07 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.09.2007 року, та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 08.09.2008 року, виданих Петро-Михайліською сільською радою Вільнянського району Запорізької області (а.с. 9,10). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2015 року у справі № 334/3788/15-ц з [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно, на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , починаючи з 18 травня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Однак, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.10.2015 року розмір аліментів було зменшено до 800 грн. щомісячно (а.с. 13-15). На даний момент питання про розірвання шлюбу сторін вирішується в судовому порядку (а.с. 11-12). На даний час діти проживають з матір`ю [PERSON] , 1974 р.н., яка проживає без реєстрації на території сільської ради в [ADDRESS] , та має склад сім`ї: мати - [PERSON] , 1940 р.н., донька - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Петро-Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 28.08.2019 року за вих. № 699 (а.с.23). Вказаний будинок за адресою: [ADDRESS] , належить позивачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.2013 року, посвідчений державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області Кравченко О.М. (а.с.16-21). Позивачка є фізичною особою підприємцем, працює стилістом-перукарем, має постійний дохід (а.с.22) Крім того, згідно довідки Приватного акціонерного товариства «ПЕТРОМИХАЙЛІВСЬКЕ» від 28.08.2019 року за вих. № 522, [PERSON] не являється акціонером ПрАО «Петромихайлівське», має два земельних паї (а.с.24). Вказані паї передані в оренду та позивачка отримує щороку орендну плату. Згідно відповіді Комунального закладу «Запорізька санаторна школа-інтернат №7 I- II ступенів» Запорізької обласної ради від 27.08.2019 року за вих. № 428 на адвокатський запит, протягом навчального року батьки систематично, разом або по одинці, відвідували навчальний заклад, забирали дітей серед навчальної неділі та щоп`ятниці. Шкільні заходи (свята, конкурси) відвідувала мати, [PERSON] , а батьківські збори іноді разом. А також, були надані письмові характеристики з позитивними відгуками відносно дітей [PERSON] та [PERSON] , учнів 5-Б класу (а.с.26-28). При цьому, останнім часом відповідач веде аморальний спосіб життя, дітьми та їх розвитком не цікавиться, матеріально їх не утримує, тому згідно розрахунку від 31.01.2020 року за період з 18.05.2015р. по 31.01.2020р. має заборгованість по аліментам в сумі 85 500,0 гривень, у зв`язку з чим відомості про [PERSON] внесено до Єдиного реєстру боржників, що підтверджується Повідомленням державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 26.02.2020р. № 20341 (а.с.56) Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до вимог ч.1ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід врахувати також положення ст..160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. На підставі ст..89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищезазначене та інтереси неповнолітніхдітей [PERSON] та [PERSON] , приймаючи до уваги вік дітей та встановлені судом обставини, а саме, що на даний час діти проживають разом із матір`ю, за місцем проживання дітей створені всі належні умови, мати виховує та утримує дітей, суд приходить до висновку, що необхідно визначити місце проживання неповнолітніхдітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 768,40 гривень.

Outcome: approved