Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом і просять суд визнати відповідачів по справі такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком розташованого за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивують тим, що 22 лютого 2019 року їхній батько [PERSON] подарував їм свій будинок який розміщений в [ADDRESS] , що підтверджено договором дарування житлового будинку зареєстрованого в реєстрі №190 приватного нотаріуса Чечельницького нотаріального округу Мілько А.М. Однак їхні права стосовно права власності на будинок обмежені, оскільки батько будучи власником житлового будинку знаходився у шлюбі з [PERSON] і в 2000 році надав дозвіл на її реєстрацію та її доньки [PERSON] 9 квітня 2019 року шлюб між батьком та [PERSON] розірвано рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області. З грудня 2017 року відповідачі в будинку не проживають, тому позивачі просять суд визнати їх таким, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням, а саме будинком розташованим за адресою [ADDRESS] , оскільки їх реєстрація в будинку перешкоджає їм розпорядитися власністю на власний розсуд. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримали повністю та просять їх задовольнити. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, відповідно до ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причини своєї неявки. Представник третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самосійних вимог [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Суд, вислухавши позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов повністю підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачі не заперечують проти такого порядку вирішення справи. Суд, вислухавши позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, з таких підстав. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 166410433 від 14.05.2019 року позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/2 частки житлового будинку розміщеного в [ADDRESS] . За даною адресою зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , хоча фактично з грудня 2017 року там не проживають. Ці обставини підтверджені поясненнями позивачів, третьою особою і не оспорюються відповідачами, оскільки ними не подані заперечення. Згідно довідки виданої Вербською сільською радою Чечельницького району Вінницької області від 13.05.2019 року за № 418, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , склад сім`ї в нього такий : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , але з грудня місяця 2017 року за вище вказаною адресою фактично не проживають. Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч.2 ст. 405 ЦПК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Частиною 3 цієї ж статті також передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Частиною 1 ст.7 цього ж Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою; 5) виселення. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи, що відповідачі в жилому приміщенні власників відсутні більше року (з грудня 2017), без поважних причин, вони є такими, що втратили право користування ним, тому вимога про визнання втратившим право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при пред`явленні позову до кількох відповідачів судовий збір стягується за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією №29 від 07.10.2019 року. [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією №4 від 05.11.2019 року. Пред`явлений ними позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з відповідачів на користь [PERSON] та [PERSON] належить стягнути витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved