Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, окрім нього в квартирі [ADDRESS] зареєстроване місце проживання відповідачів. Оскільки відповідачі не проживають без поважних причин у вказаній квартирі з 2002 року, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, позивач просила суд усунути їй перешкоди у користуванні згаданою квартирою шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] . Позивачі надали до суду письмову заяву, згідно якої підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі та провести розгляд справи без їх участі. Відповідачі надали нотаріально завірені заяви, згідно яких визнали позовні вимоги. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до такого висновку. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (а. с. 26). Згідно довідок від 05.02.2019 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON] та [PERSON] , які є власниками, а також [PERSON] . (а.с. 27, 28). Статею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно з нормою ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України\~гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Ч. 1, ч. 2\~ст. 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2\~ст. 353 цього Кодексу. Ст. 346 ЦК України\~врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст.\~ст. 316-319 ЦК України). Зважаючи на те, що квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в силу вимог ст. ст.\~319,\~321 ЦК України\~відповідачі [PERSON] та [PERSON] не втратили права власника на користування вказаної квартири. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, положення\~ст. 405 ЦК України\~не розповсюджуються на спірні правовідносини (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постанові від 28 лютого 2018 року у справі №647/1683/15-ц). А тому задоволенню підлягають вимоги до [PERSON] , якого слід визнати таким, що втратив право користування вказаною квартирою.

Outcome: partial