Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в особі представника - адвоката Атамась І.М., звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі частини житлового будинку та визнання права власності. В обґрунтування позову вказує, що 03.07.2013 року нею - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини будинку № 1728, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я., придбано 81/100 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказана частина будинку розташована на окремій земельній ділянці площею 0,0253 га, якій присвоєно кадастровий номер 7110136400:02:077:0029. Належна їй (позивачці) частина складається з житлового будинку, з прибудовами: А-І, А'-І, А\2\-І, а, а', а\4\, а\6\ загальною площею 157,3 кв.м, житлова площа 79,7 кв.м., матеріали стін: дерев`яні, обкладені цеглою; гаражу, Д; погрібу, М; вбиральні, 3; погрібу, Ж; огорожі, 1-5; водоколонки, 7 та навісу, К. Інша частина будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме 19/100 частини житлового будинку належить: [PERSON] (6/100 частини), на підставі договору дарування №3698 від 22.09.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Міняйло І.П., та [PERSON] (13/100 частини), на підставі договору купівлі-продажу №4014 від 23.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Міняйло І.П. Земельна ділянка під вказаною частиною будинку не сформована. Фактично, та відповідно до даних технічного паспорту, кожен із співвласників користується окремою часткою домоволодіння. Вона (позивачка) та відповідачі займають окремі приміщення житлового будинку, мають окремі виходи, окремі системи опалення та освітлення, окреме водопостачання та водовідведення, приміщення розміщені на окремих земельних ділянках. Вони спільно не утримують належне їм майно, жодне приміщення спільно не використовують. Більше того, сторони увесь час користувалися і користуються лише належною їм частиною будівлі, і спору з приводу того, кому саме повинна належати його певна частина не мають. Частини домоволодіння, що перебувають у спільній власності повністю ізольовані. Виділ її (позивачки) частки технічно можливий та не потребує проведення будь-яких змін у технічній конструкції нежитлових приміщень та не призведе до втрати можливості використовувати його за цільовим призначенням. Наразі в неї (позивачки) виникла необхідність в виділі в натурі її частки і вона неодноразово зверталась до відповідачів з пропозицією провести такий поділ нерухомості, так як припинення права спільної власності буде сприяти вільному волевиявленню кожного із співвласників щодо здійснення прав власника майна, однак згоди від співвласників не отримала. Також відповідачі не підтвердили свого наміру щодо укладення та нотаріального посвідчення угоди. Без згоди співвласників, вона (позивачка) позбавлена можливості зареєструвати у власному помешканні членів своєї сім`ї. До того ж, відповідач [PERSON] письмово відмовився надати згоду на реєстрацію. А тому просять: виділити в натурі їй - [PERSON] належну їй на праві власності 81/100 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка складається з житлового будинку з прибудовами А-І, А'-І, А\2\-І, а, а', а\4\, а\6\ загальною площею 157,3 кв.м, житловою площею 79,7 кв.м.; гаражу, Д; погрібу, М; вбиральні, З; погрібу, Ж; огорожі, 1-5; водоколонки, 7 та навісу, К. Визнати за нею - [PERSON] право власності на житловий будинок з прибудовами А-І, А'-І, А\2\-І, а, а', а\4\, а\6\ загальною площею 157,3 кв.м, житловою площею 79,7 кв.м.; гараж, Д; погріб, М; вбиральню, З; погріб, Ж; огорожу, 1-5; водоколонку, 7 та навіс, К, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; а також стягнути з відповідачів солідарно понесені нею судові витрати. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.05.2020 року відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.07.2020 року, за клопотанням відповідача [PERSON] , доручено ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» забезпечити проведення судового засідання по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ в натурі частини житлового будинку, визнання права власності в режимі відеоконференції та вручити пам`ятку останньому про права та обов`язки. 04.12.2020 року представником позивачки - адвокатом Шестаковим С.М. була подана до суду заява про уточнення позовних вимог [PERSON] . Згідно даної заяви позивачка [PERSON] просить: виділити їй - [PERSON] належну їй на праві власності 81/100 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка складається з житлового будинку з прибудовами А1-I, площею 26,8 кв.м., А2-I, площею, 107,5 кв.м., навісу К, площею 9,4 кв.м., погребу Ж, площею 5,1 кв.м, огорожі № 1, 2, 5, водоколонки 7; визнати за нею - [PERSON] право власності на житловий будинок з прибудовами А1-I, площею 26,8 кв.м., А2-I, площею, 107,5 кв.м., навіс К, площею 9,4 кв.м., погріб Ж, площею 5,1 кв.м, огорожу № 1, 2, 5, водоколонку 7, за адресою: [ADDRESS] , а також стягнути з відповідачів солідарно понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Шестаков С.М. уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Від стягнення з відповідачів судових витрат позивачка [PERSON] відмовилась. В судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, відповідачі [PERSON] та [PERSON] уточнені позовні вимоги визнали та не заперечували проти виділення в натурі частки позивачки [PERSON] , яка складає 81/100 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та яка складається з житлового будинку з прибудовами А1-I, площею 26,8 кв.м., А2-I, площею, 107,5 кв.м., навісу К, площею 9,4 кв.м., погребу Ж, площею 5,1 кв.м, огорожі № 1, 2, 5, водоколонки 7. Також не заперечували проти визнання за позивачкою [PERSON] права власності на вказані приміщення. В судовому засіданні 05.02.2020 року представник третьої особи КП «ЧООТІ» - за довіреністю Бузько І.П. щодо вирішення спору поклалась на розсуд суду. Також пояснила, що згідно технічної документації на домоволодіння [ADDRESS] позивачці [PERSON] належить 81/100 його частки, яка складається із житлового будинку з прибудовами А1-I, площею 26,8 кв.м., А2-I, площею, 107,5 кв.м., навісу К, площею 9,4 кв.м., погребу Ж, площею 5,1 кв.м, огорожі № 1, 2, 5, водоколонки 7, про що надала відповідні докази, що містяться в матеріалах інвентаризаційної справи для їх дослідження. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , її представників - [PERSON] , [PERSON] (30.10.2020 року), пояснення відповідачів: [PERSON] та [PERSON] , пояснення представника третьої особи КП «ЧООТІ» - Бузько І.П., дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] являється власником 81/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 0,0253 га, якій присвоєно кадастровий номер 7110136400:02:077:0029. Вказане стверджується Договором купівлі-продажу частини будинку від 03.07.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1728, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.07.2013 року №5623562 та Інформацією з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно від 27.04.2020 року №207579071 (а.с. 11, 12, 8-11). Також на підставі Договору купівлі-продажу від 03.07.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1730, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я., позивачка [PERSON] являється власником земельної ділянки, площею 0,0253 га, за адресою: [ADDRESS] , якій присвоєно кадастровий номер 7110136400:02:077:0029 (а.с. 14, 15) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 207579071 від 27.04.2020 року, інша частина будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме 19/100 частини житлового будинку належить відповідачам: [PERSON] та [PERSON] . При цьому частка, яка зареєстрована за відповідачем [PERSON] на підставі договору дарування № 3698 від 22.09.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Міняйло І.П., становить ј частину домоволодіння, а частка, яка зареєстрована за відповідачкою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 4014 від 23.07.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Міняйло І.П., становить 3/10 частини. Крім того, з вказаного Реєстру вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 30.01.2006 року №49 частки фактично змінилися, але юридично не оформлені, а саме: частка [PERSON] з ј частини на 6/100 частини, а частка [PERSON] з 3/10 частини на 13/100 частини (а.с. 8-11). Також в судовому засіданні встановлено, що така зміна часток була проведена КП «ЧООБТІ» з зв`язку з будівництвом попереднього співвласника [PERSON] прибудов до житлового будинку А 1 -I та А 2 -I та визнання в судовому порядку за ним права власності (а.с. 146-147). Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №49 від 30.01.2006 року дозволено оформити право власності [PERSON] на 81/100 частину, [PERSON] на 6/100 частини, [PERSON] на 13/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 148). Відповідно попередній співвласник [PERSON] в передбаченому законом порядку оформив таке право, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09.02.2006 року (а.с. 149). В подальшому, а саме 06.04.2006 року [PERSON] була відчужена його частка - 81/100 частина домоволодіння по [ADDRESS] гр. - [PERSON] , а остання відчужила цю частку 27.05.2011 року гр. [PERSON] , а той в свою чергу 03.07.2013 року відчужив дану частку позивачці - [PERSON] (а.с. 150-151, 152-153, 154-155). Також в судовому засіданні вставлено та не заперечується сторонами, що власники житлового будинку садибного типу по [ADDRESS] - позивачка [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] спільно не утримують належне їм майно, мають окремі виходи, окремі системи опалення та освітлення, окреме водопостачання та водовідведення, а також належні їм приміщення розміщені на окремих земельних ділянках. Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №27/04-20 від 27.04.2020 року, виготовленого ТОВ «Гет Текнолоджі», за технічними признаками об`єкт, а саме житловий будинок з прибудовами за адресою: [ADDRESS] може бути поділено, частини об`єкта є відокремлені, мають окремий вихід і можуть бути виділені в натурі (а.с. 6). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення згідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів всіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно зі статтею 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно до частини 2 статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таким чином, виділ у натурі частки із майна, що є об`єктом спільної часткової власності, може мати місце лише у випадку, якщо частка, яка підлягає виділу, після цього не втратить своїх властивостей і основного призначення. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить позивачці [PERSON] та відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві часткової власності, з визначенням окремих приміщень, які відповідають їх часткам і вони є відокремленими об`єктами, мають окремий вихід і можуть бути виділені в натурі, при цьому частка позивачки [PERSON] складає 81/100 частину вказаного домоволодіння, до якої входить житловий будинок з прибудовами А1-I, площею 26,8 кв.м., А2-I, площею, 107,5 кв.м., навіс К, площею 9,4 кв.м., погріб Ж, площею 5,1 кв.м, огорожа № 1, 2, 5, водоколонка № 7, а також враховуючи визнання позову відповідачами [PERSON] і [PERSON] (яке не суперечить закону), суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про виділ її частки в натурі та визнання за нею права власності на житловий будинок з прибудовами А1-I, площею 26,8 кв.м., А2-I, площею, 107,5 кв.м., навіс К, площею 9,4 кв.м., погріб Ж, площею 5,1 кв.м, огорожу № 1, 2, 5, водоколонку № 7, за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved