Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] і [PERSON] 04 березня 2019 року звернулись в суд з цим позовом, вказуючи, що є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] .У квартирі крім них зареєстровані відповідач [PERSON] , який є їх невісткою, та [PERSON] , яка є їх онукою. Відповідачі з листопада 2016 року не проживають у їх квартирі, переїхали на інше місце проживання до Російської Федерації, участі у витратах по утриманню квартири не беруть, добровільно знятися з місця реєстрації відмовляються. Реєстрація відповідачів створює перешкоди у належному їм праві володіння, користування та розпорядження квартирою, заважає отримати субсидію та пільги на сплату житлово-комунальних послуг. Позивачі просили суд визнати [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позивачі в підготовче судове засідання не з`явились. Надали заяву, згідно якої позовні вимоги підтримали та просили розглянути справу у їх відсутність. Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явились. Надали заяви, згідно яких позовні вимоги визнавали та просили розглянути справу у їх відсутність, у зв`язку із перебуванням за межами території України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі [PERSON] і [PERSON] є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Котовської міської ради Одеської області від 22.10.1999 року, та договору дарування частки квартири, посвідченого 11 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Подільського міського нотаріального округу Одеської області, зареєстровано у реєстрі за №1785. З 16.11.2016 року відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі, а з 02.12.2016 року зареєстрована відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] є невісткою позивачів, а [PERSON] є їх онукою. Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт того, що відповідачі у вказаній квартирі не проживають підтверджується довідкою голови ОСББ «Затишний дім» №13 від 18.10.2018 року, відповідно до якої [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте з листопада 2016 року та по даний час за вказаною адресою не проживають. Також факт не проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] , визнають і відповідачі. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідачі зобов`язані були зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація відповідачів за адресою: [ADDRESS] , є формальною, без наміру їх фактичного проживання в цій квартирі. Відповідно вони втратили право на користування цією квартирою, оскільки добровільно припинили користування вказаною квартирою та переселились на інше місце свого проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки відповідачі не проживають у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, тому вони мають бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Отже, рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за місцем реєстрації. Згідно вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно вимог ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд знаходить всі підстави для ухвалення за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову.

Outcome: approved