Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: Виконавчий комітет Курилівської сільської ради Купянського району Харківської області, в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком №4, який розташований за адресою: вулиця Заводська, с. Курилівка, Купянський район, Харківська область, із зняттям його з реєстраційного обліку за даною адресою. В обґрунтування позову позивачі зазначають, що їм на праві спільної часткової власності належить житловий будинок №4, який розташований за адресою: вул. Заводська, с. Курилівка, Купянський район, Харківська область. В даному житловому будинку зареєстрований [PERSON], який з 2014 року та по теперішній час в цьому житловому будинку фактично не проживає. У звязку з тим, що в житловому будинку зареєстрований відповідач, який фактично в ньому не проживає, позивачі, як власники житлового будинку, не можуть повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідач впродовж вищевказаного часу у вказаному будинку не мешкає, його особистих речей в ньому не має, жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшені стану будинку за весь час його реєстрації за вказаною адресою не приймає. Позивачі самостійно утримують будинок в належному стані, здійснюють його поточний ремонт. Відповідач не знаходиться із позивачами у родинних відносинах, не є членом їх сімї та не є власником помешкання. Таким чином, оскільки [PERSON] фактично у житловому будинку не проживає, не сплачує плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та враховуючи те, що у позивачів з відповідачем не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вищевказаному будинку, позивачі вважають за можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачі у судове засідання не зявилися, надавши до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, які просять суд задовольнити. Також не заперечують проти заочного розгляду справи і винесення судом заочного рішення у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст. 224 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи також у судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. У вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок №4, який розташований за адресою: вулиця Заводська, с. Курилівка, Купянський район, Харківська область, про що свідчать: договір дарування жилого будинку, посвідчений 27.08.1997 року державним нотаріусом Купянської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 6); договір дарування, посвідчений 14.12.2011 року державним нотаріусом Купянської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 7). За вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON], але фактично не проживає за адресою реєстрації, про що свідчить довідка, надана 10.08.2016 року адресно-довідковим підрозділом головного управління державної міграційної служби в Харківській області (а.с. 18) та акт про факт не проживання громадянина за місцем реєстрації від 20.07.2016 року (а.с. 8). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином встановлено, що позивачка набула право власності на нерухоме майно на законних підставах, між іншим не заборонених законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, що мають в приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, які, окрім іншого, передбачають, що правовідносини, пов'язані зі створенням перешкод здійснення права користування своїм майном, регулюються ст. 391 ЦК України, яка встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право на жиле приміщення, якщо в місці проживання вона відсутня більш шести місяців без поважних причин. Підстави, передбачені ч.3 ст. 71 ЖК України, за якими зберігається право на житлове приміщення відсутні. У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Таким чином, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved