Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій просили визнати частки померлого подружжя [PERSON] у праві спільної сумісної власності та визнати за ними у відповідних частках право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтовували тим, що їх діду [PERSON] , [INFO] було видано договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. Згідно якого, за ним в подальшому було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок був набутий їх дідом та бабою - [PERSON] в період перебування ними у шлюбі і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , який вони за життя не ділили та своїх часток не виділяли. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на належну їй за життя частку будинку [ADDRESS] , що становить подружню частку у праві спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, яку фактично прийняли її спадкоємці першої черги за законом - її чоловік: [PERSON] та її діти - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. Єдиним спадкоємцем після її смерті за законом та за заповітом є її дочка - [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, зокрема, на 1/6 частину житлового будинку, яку її мати фактично прийняла, проте юридично не оформила після смерті [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому за життя майно. Єдиним спадкоємцем його майна є його дочка - [PERSON] , яка частково оформила спадщину на майно свого батька, а також фактично прийняла спадщину, зокрема, 1/6 частину житлового будинку, яку її батько фактично прийняв, проте юридично не оформив після смерті [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому за життя майно. Єдиним спадкоємцем його майна є його онук - [PERSON] , який претендує на спадщину, яка складається з 1/6 частини житлового будинку у праві спільної сумісної власності подружжя та з 1/6 частини житлового будинку, яку його дід фактично прийняв, проте юридично не оформив після смерті [PERSON] . При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що спадковий будинок придбавався подружжям [PERSON] в шлюбі, проте, оскільки дата укладення шлюбу не встановлена, нотаріус не має змоги встановити чи є спірний будинок об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . Крім того, після смерті подружжя виникло різне коло спадкоємців, які претендують на спадщину та якими були заявлені права на спадщину, проте за їх життя юридично не оформлені. Крім того, в правовстановлюючому документі на спадковий будинок та в реєстраційному посвідчені на будинок вказані різні адреси місця розташування спадкового будинку. У зв`язку з тим, що оформлення спадщини у нотаріальній конторі неможливо, позивачі звернулися з відповідним позовом до суду. В судове засідання позивачі, представник позивача та відповідач не з`явилися, надавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , позивачі: [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, покладається на розсуд суду, просить суд винести законне рішення згідно чинного законодавства. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено та письмовими матеріалами підтверджено, що 05 серпня 1957 року між [PERSON] та відділом комунального господарства виконкому Центрально-Міської районної Ради депутатів трудящих м. Кривого Рогу було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності, з числом кімнат від однієї до п`яти включно. Договір підписаний сторонами та посвідчений державним нотаріусом 4-ї Криворізької нотаріальної контори (а.с. 30-31). Право власності на вищевказаний будинок зареєстровано в державних органах реєстрації нерухомого майна, про що свідчить довідка, видана КП ДОР «Криворізьке БТІ», згідно якої за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого 09.09.1957 року Четвертою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 3524, акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ради народних депутатів Центрально-Міського району від 05.10.1979 року. Суд вважає встановленим, що не зважаючи на те, що в правовстановлюючому документі та відомостях, що містяться в державних органах реєстрації нерухомого майна місце розташування спадкового будинку не збігається, однак це пов`язано з перейменуванням вулиць м. Кривого Рогу та впорядкування нумерації будинків, і те, що рішення органу, відповідального за таке перейменування та зміну нумерації будинків не збереглося, не спростовує право власності [PERSON] на житловий будинок. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 січня 2019 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за життя були чоловіком та дружиною (а.с.19-20). Таким чином, суд вважає встановленим, що житловий будинок [ADDRESS] був набутий в період шлюбу, тому вказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки за життя подружжя [PERSON] , їх частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності на будинок не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому суд вважає встановленим, що частки кожного із них, як співвласників будинку є рівними, і кожному окремо, на праві приватної власності за життя належало по 1/2 частці нерухомого майна. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] (а.с.23). Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на належну їй за життя частку будинку [ADDRESS] , що становить подружню частку с праві спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Оскільки [PERSON] за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснила, тому її спадкоємці спадкують належне їй майно за законом. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були - її чоловік: [PERSON] та - її діти - [PERSON] та [PERSON] . Діти [PERSON] звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті матері, а її чоловік прийняв спадщину після смерті дружини фактично, як такий, що був прописаний разом з померлою за однією адресою, свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] нікому не видавалося, про що свідчать матеріали спадкової справи, які були витребувані з Криворізької філії Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області. Таким чином, суд приходить до висновку, що спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] у вигляді 1/2 частини житлового будинку фактично прийняли, але юридично не оформили, кожен окремо, по 1/6 частині: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] (а.с. 27), яка за життя подавала заяву про прийняття спадщини після [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 08 грудня 2010 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А. за реєстром № 6701 на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Згідно матеріалів спадкової справи, яка була витребувана з Першої криворізької державної нотаріальної контори єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є її дочка - [PERSON] , яка подала заяву про прийняття спадщини за заповітом та за законом, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Таким чином, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] її спадкоємиця - [PERSON] фактично прийняла спадщину, зокрема, на 1/6 частину житлового будинку, яку її мати фактично прийняла, проте юридично не оформила після смерті [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] (а.с. 26), який за життя подавав заяву про прийняття спадщини після [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому за життя майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки [PERSON] за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснив, тому його спадкоємці спадкують належне йому майно за законом. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його діти: [PERSON] та [PERSON] . Згідно з матеріалів спадкової справи, які були витребувані з Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори спадкоємці за законом звернулися до нотаріуса в установлений законом строк з заявою про прийняття спадщини від імені [PERSON] та заявою про відмову від спадщини на користь [PERSON] - від [PERSON] . 01 грудня 2015 року Четвертою криворізькою державною нотаріальною конторою [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на майно, яке належало її батьку за життя особисто. Свідоцтво про право на спадщину на частку спірного будинку не видавалось, оскільки [PERSON] за життя лише подав заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері, але юридично спадщину не оформив. Таким чином, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] його спадкоємиця - [PERSON] прийняла не тільки спадщину, що особисто належала її батьку на день смерті, а також фактично прийняла спадщину, зокрема, 1/6 частину житлового будинку, яку її батько фактично прийняв, проте юридично не оформив після смерті [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] (а.с.28), який за життя фактично прийняв спадщину після смерті дружини - [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому за життя майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки [PERSON] за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснив, тому його спадкоємці спадкують належне йому майно за законом. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.. В установлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті діда звернувся - [PERSON] . Інших заяв до нотаріальної контори не надходило, спадщина не видавалась, про що свідчать матеріали спадкової справи, витребуваної з Першої криворізької державної нотаріальної контори. Таким чином, суд приходить до висновку, що після смерті [PERSON] його спадкоємиць - [PERSON] фактично прийняв спадщину, яка складається з 1/2 частини житлового будинку у праві спільної сумісної власності подружжя та з 1/6 частини житлового будинку, яку його дід фактично прийняв, проте юридично не оформив після смерті [PERSON] . При зверненні [PERSON] до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що спадковий будинок придбавався подружжям [PERSON] в шлюбі, проте, оскільки дата укладення шлюбу не встановлена, нотаріус не має змоги встановити чи є спірний будинок об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . Крім того, після смерті подружжя виникло різне коло спадкоємців, які претендують на спадщину та якими були заявлені права на спадщину, проте за їх життя юридично не оформлені. Крім того, в правовстановлюючому документі на спадковий будинок та в реєстраційному посвідчені на будинок вказані різні адреси місця розташування спадкового будинку (а.с. 29). Суд, оцінивши письмові матеріали у їх сукупності, приходить до висновку, що спірний будинок був набутий подружжям [PERSON] у період перебування ними у шлюбі, після смерті спадкодавців їх спадкоємці в установлений законом строк зверталися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, проте юридично свої спадкові права не оформлювали, що призвело до того, що після смерті останнього власника будинку - [PERSON] виникло різне коло спадкоємців, які претендують на спадщину та якими були заявлені права на спадщину, проте за їх життя юридично не оформлені, що унеможливлює оформлення спадщини у нотаріальній конторі. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за можливе позовні вимоги позивачів задовольнити у повному обсязі, визначивши частки померлого подружжя [PERSON] у праві спільної сумісної власності на житловий будинок та визнавши за ними право власності на спадкове майно у частках, які вони фактично успадкували після спадкодавців. На підставі викладеного й відповідно до ст. ст. 3, 5, 368, 372, 1217, 1220, 1261, 1266 ЦК України, ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, ст. 524, 525, 529 ЦК Української РСР,

Outcome: approved