Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

Позивачка 09.12.2020 звернулась до суду із зазначеним позовом, за змістом якого просить стягнути з відповідачки на її користь заборгованість за договорами позики у сумі 113 700,00 гривень, 3% відсотки річних від простроченої суми - 2 400,00 гривень та інфляційні втрати у сумі 6 336,00 гривень, за період з лютого 2019 року по жовтень 2020 року, нарахованих на суму боргу - 96 000,00 гривень. За змістом позову, між сторонами неодноразово укладено договори позики шляхом оформлення письмових розписок, а саме: 29.01.2017 відповідачка отримала у борг 96 000,00 гривень зі строком повернення до 29.01.2019, 24.03.2018 - 3 000,00 гривень зі строком повернення до 07.04.2018, 01.09.2019 - 1 600,00 гривень зі строком повернення до 01.09.2020, 10.11.2019 - 3 700,00 гривень зі строком повернення до 10.11.2020, 30.12.2019 - 9 400,00 гривень зі строком повернення до 01.09.2020. На час звернення до суду позики не у вказаних сумах повернуто. Загальна сума боргу складає 113 700,00 гривень. Відповідно до наведеного розрахунку, сума 3% річних на суму боргу - 96 000,00 гривень за період з 01.02.2019 по 01.12.2020 становить 2 400,00 гривень. Також, стороною позивача здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з лютого 2019 року по жовтень 2020 року, що дорівнюють 6 336,00 гривень. Позивачка зазначає про здійснення витрат на професійну правничу допомогу, які згідно з попереднім розрахунком, складають 2 700,00 гривень, у зв`язку зі зверненням до суду. З підстав, передбачених ст. 526, 530, 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, оскільки сума позики не повернута у строки, передбачені договором, позивачка просить задовольнити позов. Представник позивача адвокат Безух М.І. в судове засідання не з`явився, на підставі клопотання, вх.№ від 07.05.2021, просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась неодноразово та належним чином за адресою реєстрації, вказаною у позові та підтвердженою на запит суду. [PERSON] не скористалась своїм правом, передбаченим ч.1 ст.191, 278 ЦПК України, відзиву проти позову, заяв та клопотань до матеріалів справи не надала, про причини своєї неявки суд не повідомила. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Ухвалою судді від 15.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час і місце проведення судового засідання. За змістом ухвали, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст. 178 ЦПК України). Інших процесуальних дій судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань сторін. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позов, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що він підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Згідно з ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до розписки, оригінал якої міститься у справі, складеної 29.01.2017, відповідачка [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 96 000,00 гривень зі строком повернення протягом 2 років. У розписці наявні паспортні дані та реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідачки, зазначено адресу її реєстрації. Згідно з розпискою, із зазначенням адреси реєстрації позичальника, складеною 24.03.2018, відповідачка [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 3 000,00 гривень зі строком повернення 07.04.2018. Як підтверджено оригіналом розписки, складеної 01.09.2019, відповідачка [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 1 600,00 гривень зі строком повернення протягом 1 року. У розписці наявні паспортні дані та реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідачки, зазначено адресу її реєстрації. Крім того, позивачкою на підтвердження заявлених позовних вимог, надано до суду оригінал розписки, згідно з якою 10.11.2019 відповідачка [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 3 700,00 гривень зі строком повернення протягом 1 року. У розписці також зазначені паспортні дані та реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідачки, адреса її реєстрації. Судом на підставі розписки, оригінал якої також міститься у справі, складеної 30.12.2019, встановлено, що відповідачка [PERSON] взяла в борг у [PERSON] 9 400,00 гривень зі строком повернення до 01.09.2020. У розписці наявні паспортні дані та реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідачки, зазначено адресу її реєстрації. Під час розгляду справи суд виходить з правового змісту норм, які регулюють загальні умови та строки виконання зобов`язань, а також відповідальність за їх порушення учасниками цивільних правовідносин, а саме ст. 509, 524-527, 530, 533, 549-551, 598, 599, 610-612, 625 ЦК України. Загальні положення про договір врегульовані ст. 626-631 ЦК України. Відповідно до п.3, 5, 6 ч.1 ст. 3 ЦК України, одними з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як врегульовано ч.1 ст. 202, ст.207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч.2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, матеріалами справи підтверджено, що загальна сума боргу відповідачки, яка підлягає стягненню на користь позивачки, складає 113 700,00 гривень. Всі договори позики є безпроцентними, засвідчені підписами позичальника, підтверджені оригіналами розписок із зазначенням дат повернення. При цьому, письмова форма договору позики у вигляді розписок від імені [PERSON] , з огляду на реальний характер такого договору, є доказом не лише факту укладення, але й факту передачі грошових сум, вказаних у розписках, позичальнику. Зі змісту розписок видна дата отримання певної суми коштів відповідачкою, що є беззаперечним доказом наявності між сторонами відносин позики. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.598, ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як врегульовано ст. 610-612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Розглядаючи спір, що виник між сторонами, надавши оцінку наявним доказам, суд виходить з того, що договорами позики, зазначеними вище, встановлений строк їх повернення. Пред`явлення позикодавцем позичальнику вимоги про повернення позик в часі до звернення до суду наданими письмовими доказами не підтверджено. Проте, й докази часткового або повного погашення заборгованості з боку сторони відповідача не надано. Відповідно, оскільки факт укладення договорів позики та передання грошей підтверджений, позивач має законні підстави для стягнення всієї суми 113 700,00 гривень в рахунок виконання основного зобов`язання, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки надіслання (пред`явлення) вимоги про повернення позики до моменту звернення до суду належними та допустимими доказами не підтверджені, підстав для застосування наслідків порушення договору позичальником (ст. 625, 1050 ЦК України) та стягнення на користь позивачки 3% річних та інфляційних втрат судом не встановлено. Тому в цій частині у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки дорівнює 113 700,00 гривень, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задовольняються частково, на відповідачку слід покласти судові витрати у вигляді сплаченого позивачкою судового збору у загальній сумі 1 137,00 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що підлягає стягненню на користь [PERSON] . Згідно з ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На виконання ч.3 ст. 137, ч.8 ст. 141 ЦПК України представником позивачки подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, квитанцію про їх сплату від 05.04.2021, акт виконаних робіт від 05.04.2021 та договір про надання правової допомоги №25/20 від 08.12.2020, на підставі яких суд може чітко визначити їх розмір, співмірність із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для позивачки. Тому наявні підстави для застосування норми п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України та розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката (представника позивача), у сумі 2 693,08 гривень, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки з урахуванням часткового задоволення позову.

Outcome: partial