Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Бережанського районного суду із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) але не менше 2500 гривень щомісячно, починаючи з 1 жовтня 2018 року і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що вона з 10 червня 2014 року перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] , а так як з жовтня 2018 року вона разом із сином поїхала на проживання до її матері в село Поручин Бережанського району та з вказаного часу їх малолітній син проживає разом з нею і перебуває виключно на її утриманні, а відповідач з того часу не надає коштів на утримання сина, тому вона вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина саме з жовтня 2018 року, оскільки, незважаючи на те, що нею вживалися заходи щодо отримання аліментів, однак із жовтня 2018 року відповідач ухилявся від їх сплати. За вказаних обставин просила її позов задоволити. 28 травня 2020 року ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області провадження у зазначеній справі було відкрито та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені нею позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] , хоч належним чином повідомлявся про день і час розгляду справи, однак в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов не надіслав, у звязку з чим суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України ухвалив заочно розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та взявши до уваги подані позивачкою письмові докази, прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення заявлених нею позовних вимог, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10\~ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991\~pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями\~статті 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно із вимогами статті 180, 181 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2020\~рік» встановлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року становить 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривню. Судом встановлено, що з 10 червня 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого у них [INFO] народився син [PERSON] . В жовтні 2018 року позивачка покинула відповідача та разом із сином проживає у своєї матері в селі Поручин Бережанського району та з вказаного часу малолітній син проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Вищевказані факти підтверджуються оглянутими в судовому засіданні документами, а саме: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , повторно виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козівського районного управління юстиції у Тернопільській області; свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20 серпня 2015 року Кривенською сільською радою Козівського району Тернопільської області на імя [PERSON] та довідкою № 270, виданою 8 травня 2020 року Біщівською сільською радою Бережанського району Тернопільської області. А так як судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ про що свідчить свідоцтво про його народження, то він, як батько, відповідно до ст. 180 СК України зобовязаний утримувати свого малолітнього сина до досягнення ним повноліття, а поскільки відповідач у добровільному порядку не дає коштів на утримання сина, тому позовні вимоги позивачки щодо стягнення аліментів слід визнати підставними. Визначаючи розмір аліментів, які слід буде стягувати на користь позивачки, суд виходить із наступного. Відповідно до\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка в судове засідання не зявилася та не представила суду належних та допустимих доказів того, що відповідач є працевлаштований і він має реальну можливість сплачувати їй аліменти у такому розмірі як нею зазначено у позові, а саме: 1/4 частину його доходу, однак не менше 2500 гривень щомісячно. А так як згідно із вимогами до ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та відповідач, будучи належним чином повідомленим про день і час розгляду справи, у судове засідання також не зявився і не повідомив суд про причину своєї неявки та не надіслав суду відзив на позов із посиланням на докази, які би спростовували інформацію, зазначену позивачкою у поданому нею позові, тому суд, аналізуючи в сукупності викладені обставини та враховуючи положення закону, яким вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітнього сина сторін, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дати звернення позивачкою до суду, а саме: з 14 травня 2020 року та до досягнення їх сином повноліття. При визначенні розміру аліментів суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Що стосується вимог позивачки про стягнення із відповідача аліментів за минулий період, зокрема, із 01 жовтня 2018 року, то суд зазначає наступне. Частиною 1\~статті 191 Сімейного кодексу України\~визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При цьому, відповідно до ч. 2 ст.\~191\~Сімейного кодексу\~України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Тобто стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим лише за умови, що особа, яка звертається із вимогою про стягнення аліментів, вживала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини, та надав докази на підтвердження зазначених обставин. А так як позивачкою не надано доказів на підтвердження відмови відповідача сплачувати аліменти у період із 01жовтня 2018 року та не доведено факту ухилення відповідача [PERSON] від сплати аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] , тому за вказаних обставин суд приходить до переконання про відсутність визначених законом підстав для стягнення із відповідача аліментів за минулий період, а тому вимоги позивачки у цій частині до задоволення не підлягають. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed