Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовними вимогами, які заявою від 16.05.2014 року уточнили та якими просять встановити факт спільного проживання в [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 7/10 частин житлового будинку по [ADDRESS] та визнати право власності за [PERSON] на 3/10 частин житлового будинку по [ADDRESS], мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що у правовстановлюючому документі рішенні суду від 26.03.1970 року не вказані частки, які належали спадкодавцям та неможливо встановити місце відкриття спадщини після смерті [PERSON]. Позивачі та представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Народного суду Ізмаїльського району Одеської області від 26.03.1970 року було визнано право власності на частину домоволодіння, розташованого в [ADDRESS], а саме: виділити в користування з житлового будинку [PERSON] приміщення № 3 та сіни № 1 - загальною площею 9,1 кв.м., виділити в користування [PERSON] з житлового будинку приміщення № 2 площею 12,7 кв.м., виділити в користування [PERSON] з житлового будинку приміщення № 4 площею 13,6 кв.м. та сіни 1-5 - 13,5 кв.м. Згідно розрахунку визначення ідеальної частки згідно рішення Народного суду від 26.03.1970 року по [ADDRESS]: [PERSON] - 2/5 частини домоволодіння; [PERSON] - 1/5 частина домоволодіння; [PERSON] - 2/5 частин домоволодіння. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.09.2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 2/5 частини житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкодавець заповіту на вищезазначене майно не залишав, що підтверджено листом № 2685/02-14 від 06.12.2013 року, наданим Ізмаїльською держаною нотаріальною конторою. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: - син [PERSON], що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00013839343 від 07.05.2014 року, наданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області; - донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим бюро записів актів громадянського стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 01.08.1985 року відділом (бюро) запису актів громадянського стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]»; - донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], повторно виданим 24.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 10.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) - спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини [PERSON] мешкала разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено будинковою книгою на [ADDRESS], тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Згідно до п. 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) - спадкоємець, який подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Так, [PERSON] звернулась до Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено листом № 2685/02-14 від 06.12.2013 року, наданим Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Листом державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Крижановської С.М. № 668/2-14 від 21.03.2014 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну їм частку житлового будинку, яка залишилась після померлої [INFO] їх матері [PERSON], у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на частку житлового будинку з надвірними спорудами на ім'я спадкодавця, що знаходиться в [ADDRESS]. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] разом із спадкодавцем не проживав та з заявою про прийняття спадщини не звертався, тобто вважається таким, який фактично не прийняв спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 08.08.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилась спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/5 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено листом № 2685/02-14 від 06.12.2013 року, наданим Ізмаїльською державною нотаріальною конторою. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємців за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] немає. Відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України - племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 1266 ЦК України спадкоємцями [PERSON] являються: - племінник [PERSON], що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00013839343 від 07.05.2014 року, наданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, де в графі мати записана - [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про народження [PERSON], де в графі батьки записані: [PERSON] та [PERSON]; - племінниця [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим бюро записів актів громадянського стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 01.08.1985 року відділом (бюро) запису актів громадянського стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради депутатів трудящих Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про народження [PERSON], де в графі батьки записані: [PERSON] та [PERSON]; - племінниця [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], повторно виданим 24.09.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 10.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про народження [PERSON], де в графі батьки записані: [PERSON] та [PERSON]. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на час відкриття спадщини мешкала разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено будинковою книгою на житловий [ADDRESS], тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У встановлений законом строк та відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України [PERSON] та [PERSON] подали до Ізмаїльської держаної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що підтверджено листом № 2685/02-14 від 06.12.2013 року, тобто вважаються такими, які фактично прийняли спадщину. Листом державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. № 209 від 15.02.2007 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину за законом на майно померлої [INFO] [PERSON] та [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку зі тим, що у правовстановлюючому документі рішенні суду від 26.03.1970 року не вказані частки, які належали спадкодавцям та неможливо встановити місце відкриття спадщини після смерті [PERSON]. Не встигнувши належним чином оформити своїх спадкових справ [PERSON] помер [INFO], що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], повторно виданим 27.04.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/15 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 12.11.2009 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4289, [PERSON] заповів усе його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати та на що він за законом матиме право - [PERSON]. Згідно листа № 2685/02-14 від 06.12.2013 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, вищезазначений заповіт [PERSON] не був змінений або скасований. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України, [PERSON] звернулась до Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено листом № 2685/02-14 від 06.12.2013 року, наданим Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] належить 2/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 27.01.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області , [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 2/5 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 8499674 від 15.02.2007 року, наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт складений від імені [PERSON] відсутня. Пунктом 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи, вищезазначене положення до спадщини, яка відкрилась після померлої [INFO] [PERSON] застосовуються положення Цивільного кодексу України. Як було встановлено судом, спадкоємців першої, другої та третьої черги після смерті [PERSON] немає. Відповідно до ст. 1264 ЦК України - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] мешкала разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], були пов'язані спільним побутом та взаємними правами та обов'язками, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину. Листом Ізмаїльської державної нотаріальної контори № 907/01-16 від 23.04.2014 року, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], яка залишилася після померлої [INFO] [PERSON], у зв'язку із тим, що коло спадкоємців за законом визначається згідно статей 529 - 530 Цивільного кодексу України 1963 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі позов визнали і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved