Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом згідно якого прохала суд винести рішення яким розділити майно, що є їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю, визнавши за нею право приватної власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] та ? частину земельної ділянки розташованої під будинком [ADDRESS]. Визнати за відповідачем право приватної власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] та ? частину земельної ділянки розташованої під будинком [ADDRESS], залишивши майно у спільній частковій власності. Свої вимоги мотивувала тим, що 18.08.2001 року було укладено шлюб між нею [PERSON] та [PERSON] від шлюбу у них народилися двоє дітей [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO]. За час шлюбу ними було придбано спільне житло, а саме 28.07.2013 року придбано житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], а 30.07.2013 року придбано під зазначеним будинком земельну ділянку. На момент придбання зазначеного майна вона перебувала у декретній відпустці і нею було використано одноразову допомогу при народженні другої дитини у розмірі 9800,00 грн. та позичено грошові кошти у [PERSON] у розмірі 25000 грн. для придбання будинку та 29.11.2011 року вона отримала довіреність від [PERSON] і зайнялась приватизацією земельної ділянки під ним. Іншу частину грошових коштів вони з чоловіком спільно відкладали протягом усього часу шлюбу. Таким чином вона вважає домоволодіння та земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя. Починаючи з 2014 року відповідач почав зловживати спиртними напоями влаштовуючи скандали бійки і в решті решт перетворив спільне життя на нестерпне існування не лише для неї, а й для дітей. Протягом 2016 року вона неодноразово зверталась до поліції та служби у справах дітей за захистом, боролась за свою родину, але коли відповідач вважаючи домоволодіння своєю особистою власністю вигнав їх з дітьми з будинку, вона була змушена подати на розлучення та рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2016 року вони розлучилися. Усе нажите майно під час спільного проживання відповідач вважає лише своїм та відмовляється в добровільному порядку його поділити. Тому вона змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивачка підтримала позов з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судвому засіданні позов визнав в повному обсязі.. Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 18.08.2001 року по 25.10.2016 року , що підтверджується рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2016 року. Під час шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 28.07.2013 року сторонами було придбано житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] і земельну ділянку площею 0,1427га для обслуговування даного житлового будинку, що підтверджується договором купівлі - продажу від 30.07.2013 року. Вказані обставини в судовому засіданні не заперечувалися сторонами. Відповідно дост.60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, вказаний житловий будинок із земельною ділянкою для обслуговування даного житлового будинку є спільним майном подружжя, оскільки були придбані в період шлюбу. Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог пунктів 2,4ст. 65 СКпід час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презумують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Отже обов'язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, який жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності інших обставин при придбанні спірного житлового будинку із земельною ділянкою, передбаченихст. 57 СК Українисуду не надав. Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно дост.70 СК України, у разі поділу майна що є спільною власністю подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК Українивстановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Так як між колишнім подружжям не досягнуто згоди щодо поділу спірного нажитого в шлюбі майна, між ними не укладено шлюбного договору, то частка цього майна кожного із них становить по 1/2. Дане також випливає із положеньст.372 ЦК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У відповідності до ч. 2,3 ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Між сторонами не досягнуто згоди щодо варіантів поділу майна, а тому, з урахуванням пояснень позивача наданих в судовому засіданні, інтересів сторін та інтересів дітей, які проживають з позивачкою, а також те, що житловий будинок, земельна ділянка за технічними характеристиками становлять із себе річ неподільну, те, що сторони не наполягають на розподілі спірного будинку, земельної ділянки в натурі, суд вважає необхідним визнати за сторонами ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу та залишити спірний, будинок та земельну ділянку у їх спільній частковій власності, в розмірі по 1/2 частині вказаного майна кожному з співвласників, відповідно [PERSON] до [PERSON]. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати .

Outcome: approved