Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивачі в грудні 2014 року звернулися до суду з позовними заявами, в яких просять визнати додаткові угоди від 01.10.2010 до договору оренди землі № 99 від 29.01.2005 року та додаткову угоду від 01.11.2010 до договору оренди землі № 215 недійсними. В судовому засіданні представник позивачів і один з позивачів підтримали позовні вимоги та пояснили, що вони мають земельні ділянки на підставі державного акта. 05.06.2006 року в Шевченківському районному відділі земельних ресурсів були зареєстровані без їх відома договори оренди землі з ТОВ Сподобівка від 29.01.2005 року строком на 5-ть років , про які вони дізналися лише в 2011 році, так як дані договори не підписували, і вважали, що ТОВ користується їх землею за усною домовленістю і вони мають право в любий час забрати свою землю. На порушуючи усну домовленість, в подальшому після закінчення договору оренди в 2011 році вони звернулися до відповідача з заявою про повернення земельних ділянок. Але відповідач відмовився повертати земельні ділянки і надав начебто ними підписані додаткові угоди. Вони дізналися, що відповідач 24 липня 2008 року, також без їх повідомлення і згоди, зареєстрував ще й додаткові угоди до договорів, які вони не підписували. Тоді вони звернулися до суду з вимогою про повернення земельних ділянок. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 24.01.2012 року дані додаткові угоди від 24.07.2008 року, були визнані недійсними. Рішення вступило в законну силу відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області. Коли вони почали працювати на своїх земельних ділянках, після рішення суду відповідач ПП предявив до них знову претензії, що нібито маються ще додаткові угоди за 2010 рік. Вони їх не підписували, про їх існування не знали. Представники відповідачів до суду не зявилися. Представник ПП «[PERSON] Плюс» до суду також не зявився вдруге, але надав письмове заперечення на позовну заяву, у якій зазначено, що позовні вимоги є незаконними, не обгрунтованими та безпідставними, так як реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Крім того, відповідачем було зазначено, що у звязку з переходом права оренди земельної ділянки до нового орендаря керівництвом ПП «[PERSON] Плюс» було прийнято рішення внести відповідні зміни до договорів оренди, внаслідок чого між сторонами було підписано додаткову угоду до договору оренди землі № 99, 215 якою у правочині було змінено орендаря з ТОВ «Сподобівка» на ПП «[PERSON] Плюс», а строк дії договору на 15 років. Також у даному запереченні вказано, що існує висновок судово-почеркознавчої експертизи № 11614 від 09.01.2013 року, згідно якого підпис від імені [PERSON] в додатковій угоді від 01.11.2010 року про зміну орендаря в договорі оренди землі № б/н від 29.01.2005 року в графі «Орендодавець» виконаний саме [PERSON]. Таким чином, доводи позивача щодо недійсності додаткової угоди від 01.11.2010 року до договору оренди землі № 99 від 29.01.2005 року є безпідставними. Відповідачі на 31.08.2015 року, на 15.08.2015 року - не зявилися, хоча належним чином відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, були повідомлені про час та місце слухання справи, що підтверджується копіями судових повісток про виклик до суду в матеріалах справи, довідкою про доставку sms-повідомлення щодо виклику до суду (а.с.102), а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 106, 107,108). Оскільки від відповідачів не надійшло повідомлення про причини неявки, то суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивачів, позивача [PERSON], вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, повязані з орендою землі. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачам по справі належать на праві приватної власності земельні ділянки площею 6.6813 га, розташовані на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, що підтверджується державним актами серії ХР № 034545, ХР № 034549, виданими Шевченківською райдержадміністрацією 18.12.2004 року (а.с.6,60). В матеріалах справи маються договори оренди від 29 січня 2005 року за № 99 і 215, укладені строком на 5-ть років між сторонами по справі, зареєстровані в Шевченківському районному відділі земельних ресурсів 05.06.2006 року, які закінчили свою дію 05.06.2011 р. (а.с.7-8, 61-62). Як зазначають позивачі по справі, про існування даних договорів вони дізналися лише в вересні 2011 року, коли звернулися до суду з позовом про визнання додаткових угод недійсними (а.с.111), про те що існують і основні договори, які вони не підписували. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 24.01.2012 року (а.с.111-112), додаткові угоди від 24.07.2008 року були визнані недійсними (а.с.109-110). Рішення вступило в законну силу відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області (а.с.113-114), було зобов'язано ТОВ повернути позивачам земельні ділянки № 42,44, кожна площею 6.6813 га, розташовані на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району. 18.08.2010 року з ТОВ Сподобівка виділилося ПП [PERSON] Плюс і відповідно до розподільчого балансу останньому підприємству було передано майнові права за договорами оренди № 99,215. 31.08.2010 р. майнові права прийняті у власність ПП [PERSON] Плюс, ТОВ Сподобівка ліквідовано не було (а.с.81,82). Договори № 99 і 215 закінчили свою дію 05.06.2011 року. В серпні 2012 року ПП [PERSON] Плюс звернулося до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до позивачів про стягнення матеріальної шкоди, яку вони завдали підприємству, самостійно господарюючи на землі. На підтвердження свого права оренди належної позивачам земельних ділянок ПП було надано до суду ще одні додаткові угоди до договорів № 99, 215, але вже датовані 01.10., 01.11. 2010 року (а.с.81,82), (перші додаткові угоди від 24.07.2008 року були визнані недійсними ), відповідно до яких термін дії договорів також подовжувався на 15 років. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 11.09.2013 року позов ПП [PERSON] АГРО ПЛЮС до позивачів (по даній справі) [PERSON] було задоволено і стягнуто з [PERSON] , [PERSON] матеріальні збитки за користування своїми земельними ділянками, так як вони знаходяться в оренді в ПП [PERSON] АГРО ПЛЮС (а.с.24-28). Ухвалою апеляційного суду від 26.11.2013 року вказане рішення Шевченківського суду було залишене без змін (а.с. 151). Ухвалою ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.04.2014 року рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 11.09.2013 року та ухвала апеляційного суду від 26.11.2013 року були скасовані (а.с.116-117). Після цього позивачі 19.02.2013 року звернулися до Шевченківського РВ ГУМВС України у Харківській області з заявою про фальсифікацію їх підписів в додаткових угодах за 2010 рік, постановою заступника начальника СВ Шевченківського РВ ГУМВС України у Харківській області було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 405 від 25.11.2014 р., який надійшов до Шевченківського РВ ГУМВС України у Харківській області, зазначено, що підписи від імені позивачів у додаткових угодах виконані не позивачами, а іншою особою (а.с. 68). Тому позивачі звернулися до суду за захистом своїх порушених прав шляхом визнання недійсними додаткових угод про заміну орендаря від 01.10.,01.11. 2010 року, укладених між позивачами та ПП до договорів оренди землі № 99, 215 від 29.01.2005 року, зареєстровані 20.02.2012 року у відділі Держкомзему у Шевченківському районі Харківської області. Судом за клопотанням позивачів 02.03.2015 року була призначена комісійна судово - почеркознавча експертиза (а.с.83), так як представник відповідача надав висновок судово - почеркознавчої експертизи ХНДІСМЕ ім. зас. професора Бокаріуса № 11614 від 09.01.2013 року, з якої вбачається, що підписи в даних додаткових угодах виконані саме позивачами (а.с.75-78). З висновку судово почеркознавчої експертизи №11614 від 9 січня 2013 року, яка була проведена експертом [PERSON], вбачається, що підписи на додаткових угодах виконані були саме [PERSON] та [PERSON] З висновку судово почеркознавчої експертизи № 405 від 25. 11. 2014 року, яка була проведена експертом ГУМВС України в Харківській області НДЕКЦ [PERSON], вбачається, що підписи на додаткових угодах виконані були не [PERSON],та [PERSON], а іншою особою. Судом 02.03.2015 року була призначена комісійна судово почеркознавча експертиза Київському НДІСЕ. З висновку комісійної судово почеркознавчої експертизи № 5399/5400/15-32 від 16.07.2015 року, яка була проведена Київськими експертами НДІСЕ, вбачається, що підписи на додаткових угодах були виконані не [PERSON] і [PERSON], а іншою особою. З вищевикладеного вбачається, що висновок експерта судово почеркознавчої експертизи №11614 від 9 січня 2013 року, яка була проведена експертом [PERSON], не відповідає обєктивним даним. Вказаний висновок суперечить висновкам двох експертиз, одна з яких є комісійною з залученням головного експерта відділу почеркознавчих досліджень Київського НДІСЕ, хоча в її висновку було зазначено, що вона попереджена про відповідальність за завідомо неправдивий висновок (а.с.76-77). Комісійна експертиза підтвердила висновок судово - почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження за зверненням позивачів до Шевченківського РО ГУМВС про фальсифікацію їх підписів в додаткових угодах про заміну орендаря від 01.10.2010 року і 01.11.2010 року, укладених між позивачами та Приватним підприємством [PERSON] Плюс до договорів оренди землі № 99, 215 від 29.01.2005 року, зареєстрованих 20.02.2012 року у відділі Держкомзему у Шевченківському районі Харківської області. Таким чином суд приходить до висновку, що угоди позивачами не підписувалися, а відповідно у позивачів не було волевиявлення на продовження договорів оренди землі. Попередні додаткові угоди від 24.07.2008 року,також були визнані недійсними (а.с.109-110). Рішення вступило в законну силу відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області (а.с.113-114) Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. За умовами ч.2, ч.3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Крім того, аналізуючи хронологію додаткових угод, які надають відповідачі по справі, вбачається, що вони не відповідають законодавству по оренді землі. Основні договори оренди № 99, 215 від 29.01.2005 року (а.с.7-8, 61-62) були зареєстровані 05.06.2006 року, строк дії договорів 5-ть років, закінчили свою дію 05.06.2011 року. Перші додаткові угоди, які були надані відповідачами до даних договорів від 24 липня 2008 року (а.с.109, 110) були визнані недійсними (а.с.111-114). Письмові заперечення відповідача ПП, що існує висновок судово-почеркознавчої експертизи № 11614 від 09.01.2013 року, згідно якого підпис від імені [PERSON] в додатковій угоді від 01.11.2010 року про зміну орендаря в договорі оренди землі № б/н від 29.01.2005 року в графі «Орендодавець» виконаний саме позивачами, спростований висновком комісійної судово почеркознавчої експертизи, яка була проведена Київськими експертами НДІСЕ (а.с.85-91). Крім того, суд вважає, що належним відповідачем по визнанні даних угод повинно бути саме ПП, а не ТОВ у звязку з переходом права оренди земельної ділянки до нового орендаря ПП, керівництвом якого було прийнято рішення внести відповідні зміни до договорів оренди, внаслідок чого між сторонами були підписані дані додаткові угоди до договорів оренди землі № 99, 215, якими у правочинах було змінено орендаря з ТОВ «Сподобівка» на ПП «[PERSON] Плюс» і саме директором ПП були підписані угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до розяснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними недійсним може бути визнано лише укладений договір. Зазначені обставини не підписання правочинів \~ є підставою для визнання їх недійсними за ст.ст. 203, 215 ЦК України. Суд вважає, що строки позовної давності про визнання недійсними додаткових угод про заміну орендаря від 01.10.2010 року, позивачами не порушено, оскільки позивачі зазначили, що лише в 2013 році дізналися про другі додаткові угоди, що підтверджується їх заявою до Шевченківського РВ (а.с.125). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Така правова позиція була висловлена у Постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 року (справа № 6-48 цс 15), що перебіг позовної давності починається не з моменту, коли сторони домовились про тимчасове користування земельною ділянкою та отримання плати за користування земельної ділянки, а з часу коли позивач дізнався про порушення свого права, тобто укладання договору від свого імені та відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. На підставі наданих суду доказів, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів, стягуються судові витрати, які позивачі сплатили при подачі позову до суду та витрати повязані з проведенням експертизи.

Outcome: approved