Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивачі звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання приватизацію на праві спільної сумісної власності квартири №40 у м. Львові, вул. Івана Пулюя, 34а/40, вчинену [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], 30 квітня 1998 року недійсною; виключення [PERSON] та [PERSON] із числа власників квартири №40 у м. Львові, вул. Івана Пулюя, 34а/40; визнати за [PERSON] 3/5 частки права власності на житлову квартиру №40 у м. Львові, вул. Івана Пулюя, 34а/40 та визнати за [PERSON] 2/5 частки права власності на житлову квартиру №40 у м. Львові, вул. Івана Пулюя, 34а/40; зобов'язати Територіальний підрозділ центру надання адміністративних послуг м. Львова зареєструвати право власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна на ім'я [PERSON] та [PERSON] відповідно до частки кожного та відновити право [PERSON] та [PERSON] на безоплатну приватизацію житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року. Свої вимоги мотивують тим, що 05.09.1997 року на підставі витягу із розпорядження №939 на жиле приміщення, виданого виконавчим комітетом Франкської районної ради Львівської міської Ради народних депутатів [PERSON] складом сім і 5 осіб (вона, чоловік - [PERSON], мати - [PERSON], син - [PERSON] та син - [PERSON]) забезпечено квартирою за адресою: м. Львів, вул. Івана Пулюя, 34а/40. 30 квітня 1998 року Професійно-технічним училищем №27 м.Львів видано свідоцтво №7200002 про право власності на дану квартиру, за яким така належалить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Однак станом на момент видачі ордера та приватизацію даного житла та визначення його співвласників і їх часток, вони були малолітніми особами та відповідно, про здійснення приватизації даної квартири та наслідки цього їм нічого відомо не було, і на що згоди вони не давали. Вважають, що даний факт приватизації житла із державного житлового фонду породжує для них негативні наслідки, а саме на те, що така можливість надається лише один раз, то через це їхні особисті житлові права будуть обмежені під час реалізації можливості отримання житла на склад власної сім'ї, оскільки вони на даний час проходить військову службу у Збройних силах України, та з причин, які викладені вище, не може реалізувати своє право на отримання житлового приміщення для власної сім'ї за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України за встановленими нормами згідно розрахунку житлової площі на кожну особу у населеному пункті за місцем служби, а тому для захисту свого права та інтересу змушені звернутись до суду. Просять позов задоволити. Позивачі у судове засіданні не зявилися, однак подали заяви 25.09.2017 року, з яких видно, що вони просять справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Відповідачі в судове засідання не зявилися, однак подали до суду заяви від 07.09.2017 року, з яких видно, що позов визнають повністю та просять розглядати справу без їх участі, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Представник третьої особи Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справ і вирішення спорів по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що на підставі витягу із розпорядження №939 від 05.09.1997 року, виданого виконавчим комітетом Франкської районної ради Львівської міської Ради народних депутатів [PERSON] складом сім і 5 осіб (вона, чоловік - [PERSON], мати - [PERSON], син - [PERSON] та син - [PERSON]) забезпечено квартирою за адресою: м. Львів, вул. Івана Пулюя, 34а/40. На підставі свідоцтва про право власності на квартиру(будинок) №7200002, виданого Професійно-технічним училищем №27 м.Львів від 30.04.1998 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] стали власниками вищезазначеної квартири шляхом приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивачі просять визнати приватизацію вищезазначеної квартири недійсною, посилаючись на те, що будучі вони малолітніми не давали своєї згоди на приватизацію, чим позбавлено їх можливості самостійного отримання власного житла. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону приватизація здійснюється шляхом: 1) безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю; 2) продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. В статті 8 Закону зазначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Як встановлено в судовому засіданні, приватизація квартири за адресою: м. Львів, вул. Івана Пулюя, 34а/40 здійснювалась на підставі заяви [PERSON], яка була основним квартиронаймачем. При цьому, вказана квартира була приватизована на всіх членів сімї основного квартиронаймача, незалежно від їх віку. В судовому засіданні встановлено, що на день здійснення приватизації позивачі були малолітніми у віці позивач [PERSON] у віці чотири року, [PERSON] у віці сім років та відповідно до вимог ст. 32 ЦК України не мали повної цивільної дієздатності. Враховуючи, що приватизація вимагає письмової згоди лише повнолітніх членів сімї квартиронаймача, наявність або відсутність згоди позивачки на проведення приватизації і включення її в склад співвласників не враховувалася. Внаслідок цього включення позивачки в число співвласників відбулося поза бажанням позивачки та її волею. Частинами 4, 5 ст. 5 Закону України «Про приватизація державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно або з частковою доплатою один раз. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. За таких обставин, суд вважає, що кожна особа має право користуватися своїми правами за власним бажанням та на власний розсуд, однак позивачі не висловлювали свого бажання щодо використання права на приватизацію та не були обізнані про наслідки використання цього права. На даний час позивачі проходять військову службу у Збройних Силах України та через використання ними в 1998 році права на приватизацію, не можуть реалізувати своє право на отримання житлового приміщення для власної сімї за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України. Таким чином, включення малолітніх позивачів без їх згоди та поза їх бажанням до співвласників вищезазначеної приватизованої квартири, призвело до фактичного використання ними права на приватизацію без відповідного волевиявлення та позбавило позивачів права на приватизацію державного житла для власної сімї, а тому для захисту свого права та інтересу позивачі звернулись до суду. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із\~ст.4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупно Крім цього, відповідно до ст.174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачами позову, не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає таке визнання відповідачами позову, що підтверджується долученими заявами про визнання позовних вимог від 07.09.2017 року. З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд вважає позовні вимоги позивачів повністю доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved