Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] 23.06.2016 року звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 03.04.2012 року в м. Суми за місцем свого тимчасового перебування у віці 83 років помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ «Добрянське» розміром 2, 93 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області, успадкована ним фактично за заповітом після смерті 01.09.1995 [PERSON]. Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги як рідна донька померлого. Спадщину після смерті батька прийняла фактично шляхом спільного проживання та реєстрації за однією адресою на день його смерті. На даний час спадщина ніким юридично не оформлена, відумерлою не визнавалася. Оформити спадщину у нотаріальному порядку неможливо через те, що спадкодавець за життя не отримав сертифікат на право на земельну частку /пай/, який перебуває на зберіганні у відділі Держгеокадастру. Отримати його іншій особі неможливо. Тому визнати право власності за нею на дане майно можливо лише у судовому порядку. 08.08.2016 позивачка доповнила свої позовні вимоги, подавши відповідну заяву, в якій крім вимог, вказаних вище, прохає встановити факт належності померлій 01.09.1995 [PERSON] сертифікату на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 0132649, де імя власника вказано [PERSON]. Крім того, в позовній заяві в якості третьої особи залучено відділ Держгеокадастру у Великописарівському районі Сумської області /а.с. 29-30/. Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що її баба [PERSON], мати батька, померла 01.09.1995 року і залишила заповіт на користь [PERSON] /її батька/, який проживав з нею по сусідству, провів поховання, розпорядився речами, але у нотаріальному порядку спадщину не оформив. Батько помер 03.04.2012 року. Вона після його смерті є спадкоємцем за законом першої черги, її мати померла раніше у 1991 році. Крім неї є ще дві сестри, які проживають в [INFO], які спадщину не приймали. Вона на день смерті батька проживала та була зареєстрована за однією адресою з ним. Баба за життя працювала в колгоспі в с. Добрянське Великописарівського району, при розпаюванні майна колгоспу отримала земельний пай. Але після її смерті вона не знайшла сертифікат на право на земельну частку /пай/. Коли звернулася до відділу Держгеокадастру, то зясувалося, що баба за життя його не отримала. Приватний нотаріус відмовив їй у відкритті спадкової справи через відсутність оригіналу сертифікату. Представник відповідача у судове засідання надав письмову заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі /а.с.27, 36/. Представник третьої особи [PERSON], що діє на підставі довіреності /а.с.41/, проти позову не заперечує та пояснив, що дійсно у відділі зберігається сертифікат на право на земельну частку /пай/ на імя [PERSON]. Власник за життя його не отримав, так як сертифікати стали видаватися з 1996 року, а вона померла у 1995 році. Суд з урахуванням думки позивачки, представника третьої особи вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача. Дослідивши докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають повному задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] померла 1 вересня 1995 року в с. Добрянське Великописарівського району Сумської області у віці 79 років, що підтверджено записом акту про її смерть /а.с.6-7/, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної частки /паю/ у землі, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ «Добрянське» розміром 2, 93 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області, що належить померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку /пай/, зареєстрованого за № 397 від 16.12.1996, вартість земельної ділянки становить 25 940 гривень /а.с.10-12/. 04.07.1995 [PERSON] склала заповіт, посвідчений Добрянською сільською радою, реєстровий номер 28 на користь [PERSON], який не змінювався та не відмінявся /а.с.8-9/. Відповідно до довідок Добрянської сільської ради [PERSON], померла 01.09.1995, була постійною мешканкою с. Добрянське Великописарівського району Сумської області, вул. Гагаріна, 13, де проживала одна, спадкоємцем після її смерті є [PERSON], який прийняв спадщину фактично, брав участь у похованні, розпорядився речами померлої /а.с.16, 26/. 3 квітня 2012 помер [PERSON] у віці 83 років в м. Суми, що підтверджено свідоцтвом про його смерть / а.с. 13/. Позивачка після смерті [PERSON] являється спадкоємцем за законом першої черги як рідна донька, родинні стосунки підтверджені /а.с.14-15/. Відповідно довідки Добрянської сільської ради [PERSON], померлий 03.04.2012, проживав і був зареєстрований в [INFO] разом з донькою [PERSON]; заповіт від його імені виконкомом Добрянської сільської ради не посвідчувався /а.с.17/. Приватний нотаріус [PERSON] відмовив позивачці у вчиненні нотаріальних дій через відсутність оригіналу правоустановчого документу /а.с. 40/. Відповідно до інформаційних довідок із Спадкового реєстру спадові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] не реєструвалися /а.с.42- 48/. Інші спадкоємці за законом спадщину не приймали і на неї не претендують /а.с. 53-60/. Відповідно довідки Добрянської сільської ради [PERSON] та [PERSON] одна і та ж особа, була членом КСП «Добрянське» та мала у власності земельну ділянку /пай/ /а.с.31/. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В судовому засіданні доведено, що померла [PERSON] за життя працювала в КСП та отримала земельний пай. А тому сертифікат на право на земельну частку /пай/, виданий на імя [PERSON] дійсно належить померлій. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» в пункті 1, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, вказаний в статті 21 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 1 вересня 1995 року. Тому при вирішенні даного спору слід застосовувати норми ЦК УРСР. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР кожен громадянин може залишити за заповітом все своє майно або його частину одній або декільком особам, які входять, і не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та громадським організаціям. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1-2 статті 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. Таким чином, спадщину за заповітом після смерті [PERSON] спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління майном померлої [PERSON], померлий 03.04.2012 року. На день відкриття спадщини після його смерті діяли норми ЦК України 2004 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Відповідно до ст. 1217 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно ч.1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв її, якщо протягом 6-ти місяців не заявив про відмову від неї. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року в п. 23, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог, оскільки у судовому засіданні знайшло підтвердження, що після смерті [PERSON], померлого 03.04.2012 року, позивачка є спадкоємцем за законом першої черги, спадщину прийняла відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадщина у нотаріальному порядку не оформлена в звязку з тим, що відсутній оригінал правоустановчого документу на земельну ділянку. Визнати за нею право власності на спадкове майно можливо лише у судовому порядку.

Outcome: approved