Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, яким в просять визначити порядок користування квартирою [ADDRESS]; виділити в користування [PERSON] ізольовану кімнату № 7, площею 12,8 кв.м; виділити в користування [PERSON] ізольовану кімнату № 9, площею 16,0 кв.м.; виділити в користування [PERSON] ізольовану кімнату № 8, площею 14,7 кв.м.; у спільному користуванні залишити коридор, площею 9,0кв.м., кухню № 4, площею 6,7кв.м., ванну кімнату № 3, площею 2,0кв.м., вбудовані шафи, №5,6, площею 0,7кв.м. Обґрунтовуючи доводи позову позивачі зазначають, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] 11.04.2010р. померла та після її смерті за заповітом спадщину прийняв [PERSON], однак не оформив. Вказана квартира складається із 3-х ізольованих кімнат, житловою площею 43,5 кв.м., загальною площею 64,8кв.м. На даний час в спірній квартирі проживає відповідач із дружиною та дітьми. З відповідачем та його дружино. Виникають конфлікти щодо користування квартирою мирно вирішити питання не надається можливим. Позивач [PERSON], який також діє і в інтересах [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтримав вищевикладені обставини, додавши, що позивачі та третя особа в спірній квартирі не проживають, але мають таке бажання. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомним про день та час розгляду справи належним чином. Суд, вивчивши доводи позову вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Такий факт підтверджено копією свідоцтва про право власності на житло від 27.11.1998р. (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст. ст.. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що частки кожного із співвласників у праві власності у спірної квартири не визначені. Стаття 370 ЦК України зазначає, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частик із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється в порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Отже, вбачається, що частки між співвласниками не виділено, яких-небудь даних про домовленість між ними або інше не встановлено. Позивачі посилаються на той факт, що у квартирі не проживають, нею не користуються, в квартирі мешкає відповідач разом із дружиною і дітьми. Між тим, з боку позивачів жодним доказом не доведено вищезазначене. Далі, позивачі стверджують, що відповідач разом із сім'єю проживає у квартирі, користується нею, чим позбавив реалізації права власності в частині користування квартирою позивачів. Відповідно до вимог ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з цим, з боку позивачів жодним належним доказом не доведено факту порушення відповідачем їх права щодо володіння, користування квартирою. Окрім цього, позивачі просять виділити ним відповідні кімнати, при цьому, не надано плану квартири згідно технічного паспорту. Із даних паспорту та свідоцтва про шлюб не є можливим встановити, що саме [PERSON] є співвласником спірної квартири. Отже, відсутність належним доказів в обґрунтування вимог позову не дає суду правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed