Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивачі [PERSON] (далі по тексту - позивач 1, [PERSON].), [PERSON] (далі по тексту - позивач 2, [PERSON].) та [PERSON] (далі по тексту - позивач 3, [PERSON], а разом позивачі) звернулись до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва» (далі по тексту - відповідач, КП «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва») про стягнення майнової та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS]. 01 листопада 2011 року на п'ятому поверсі третього під'їзду цього будинку з вини відповідача сталася пожежа, внаслідок якої була пошкоджена належна позивачам квартира, а також наявне у ній майно, чим завдано їм майнової шкоди, а [PERSON] також і моральної шкоди через понесені нею психологічні та моральні страждання, яку і просять стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представники відповідача у свою чергу заперечили проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність вини відповідача у виникненні пожежі, а також на недоведеність понесених позивачами матеріальних та моральних збитків. Заслухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали, справи суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками у рівних частках квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 23 травня 2003 року. 01 листопада 2011 року об 18 год. 32 хв. у коридорі на п'ятому поверсі третього під'їзду зазначеного будинку сталася пожежа, що підтверджується актом про пожежу, складеним 01.11.2011 року комісією у складі державного інспектора з пожежного нагляду Дарницького району м. Києва капітана служби цивільного захисту Лазаренка Ігоря Анатолійовича, власників квартир №№138, 139, 143 цього будинку - [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно, [PERSON], а також слідчого СВ Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві капітана міліції Єфісько Наталії Миколаївни. За фактом зазначеної пожежі Дарницьким районним управлінням ГУ МВС України було відкрито кримінальне провадження, в рамках якого було проведено ряд досліджень та експертиз щодо встановлення її виникнення. Так, відповідно до висновку спеціаліста за №2/339-ПТ, складеного 16 грудня 2011 року старшим експертом пожежно-технічних досліджень відділу вибухотехнічних і пожежно-технічних досліджень Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві Денисюком Олександром Анатолійовичем, осередок пожежі, яка виникла 01.11.2011 року за адресою: [ADDRESS], знаходився в електророзподільчому щиті загального коридору сходової клітини третього під'їзду п'ятого поверху; йомовірна причина пожежі - виникнення аварійних режимів роботи в електромережі електророзподільчого щита в загальному коридорі сходової клітини. Водночас, за висновком спеціаліста за №2/72-ПТ, складеного 15 березня 2012 року старшим науковим співробітником лабораторії проведення досліджень Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в м. Києві Іордановим Ігорем Михайловичем, осередок пожежі, яка виникла 01.11.2011 року за адресою: [ADDRESS], знаходився в загальному коридорі сходової клітини п'ятого поверху біля вхідних дверей квартири №137, безпосередньо в місці знаходження легкогорючого килимка; йомовірна причина пожежі - потрапляння іскор на легкогорючий килимок біля двері в електромережі електророзподільчого щита в загальному коридорі сходової клітини. Окрім того, ним зазначено, що спираючись на результати досліджень щодо відхилення версії виникнення пожежі внаслідок навмисного занесення стороннього джерела запалення, причинно-наслідковий зв'язок між причиною пожежі визначеної НДЕКЦ при ГУ МВС України в м. Києві - згідно висновку від 16.12.2011 року за №3/339-ПТ та причиною пожежі визначеною ДВЛ при ГУ Держтехнобезпеки у м. Києві - згідно технічного висновку №46 від 14.02.2012 року взагалі відсутній. Також щодо оцінки обставин виникнення пожежі судовими експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Цапко Ю.В. та Полєшко Л.І. проведено комплексну судову пожежно-технічну та електротехнічну експертизу. За наданим ними висновком №2817/2818/13-37 від 13.06.2013 року осередок пожежі (місце виникнення початкового горіння) у квартирі [ADDRESS] знаходився біля зовнішньої частини вхідних дверей у місці розташування солом'яного килимка; полум'я від осередку пожежі розповсюджувалося по горючим матеріалам (зовнішньому оздобленню вхідних дверей) в зоні горіння та за рахунок висхідного потоку продуктів горіння до квартири після відкриття дверей; з матеріалів не встановлено причетність електричної мережі квартири №137 до виникнення пожежі; визначити причетність до пожежі занесення відкритого полум'я з ознаками попередньої підготовки події не представляється за можливе. Окрім того, експертами зазначено, що причиною виникнення пожежі у зазначеній квартирі став аварійний режим роботи електромережі у електричному щиті внаслідок неправильного встановлення розчіплювачів у нульових провідниках розподільного поверхневого щитка, потрапляння іскор на горючі матеріали (солом'яну ковдру, оббивку дверей), їх займання та поширення полум'я на горючі матеріали, якими було оздоблено вхідні двері до квартири №137. Судом також встановлено, що балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] та виконавцем послуг у цьому будинку, в якому знаходиться квартира позивачів, та особою, яка надає її співвласникам послуги по утриманню будинку та прибудинковій території, є відповідач. А відповідно до частини 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. За змістом частини 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Тоді як частиною 2 статтею 21 цього Закону встановлено, що виконавець зобов'язаний, зокрема: здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством. За змістом п. 2.3.8 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року за №76 (далі по тексту - Правила) порядок утримання газових та електричних внутрішньобудинкових мереж регулюється нормативно-правовими актами з питань регулювання електроенергетики та газопостачання. У свою чергу Правилами користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України за №28 від 31.07.1996 року, визначено, що між споживачем та електропередавальною організацією встановлюється межа балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. Так, пунктом 2.4 цих Правил встановлено, що межа експлуатаційної відповідальності між споживачем - фізичною особою, об'єднанням співвласників (власником) багатоквартирних будинків та/або власником електричних мереж за технічний стан і обслуговування суміжних електроустановок установлюється для квартир багатоповерхових будинків на відхідних клемах розрахункових засобів обліку поверхових або квартирних електрощитків. За стан контактних з'єднань на межі експлуатаційної відповідальності та на вхідних і вихідних клемах опломбованих розрахункових засобів обліку відповідає електропередавальна організація. За підсумовуючим аналізом наведених правових норм, суд дійшов висновку, що відповідальність за технічний стан зовнішніх електромереж до вводу в будинок несе електропередавальна організація, а за стан внутрішньобудинкових електромереж - виконавець послуг, зокрема відповідач у справі. Пунктом 4.9.6 Правил передбачено, що протипожежна профілактика жилих будинків та прибудинкової території включає такі заходи: ремонт та чищення димоходів і газоходів; ремонт електричних мереж і устаткування; забезпечення вільних проходів на сходових клітках, коридорах, пожежних переходах; розміщення протипожежного інвентарю, передбаченого інструкцією чи розпорядженням органів пожежного нагляду; забезпечення чистоти і освітлення протипожежного інвентарю. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] у вересні 2010 року зверталась до відповідача з заявою у якій зазначала про проблеми з електропостачанням у її квартирі, а також допитані у судовому засіданні у якості свідків, зокрема [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вказували на неодноразові їх звернення з приводу усунення відповідних проблем з електропостачанням. Водночас, у матеріалах кримінального провадження наявний графік профілактичного ремонту квартирних електрощитів в житлових будинках ЖЕД-206 станом на 2011 рік, де у період ІІІ та IV кварталів цього року відсутні відмітки щодо заходів профілактики у будинку [ADDRESS]. Також під час проведення 28 листопада 2011 року комісією у складі державного інспектора з нагляду у сфері пожежної та техногенної безпеки Дарницького району м. Києва капітана служби цивільного захисту Лазаренка І.А. у присутності майстра ЖЕД-206 [PERSON] позапланової перевірки території та приміщень житлового будинку ЖЕД-206 по [ADDRESS] щодо перевірки виконання вимог пожежної безпеки, за наслідками якої складено відповідний Акт №1820, вказано на численні порушення відповідачем додержання (виконання) вимог законодавства у сфері пожежної безпеки, за результатом якої керівництву ЖЕД-206 були вручені приписи на усунення відповідних порушень. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем неодноразово допускались порушення вимог законодавства у сфері пожежної безпеки у житловому будинку [ADDRESS] та здійснювалось неналежної якості технічне обслуговування та ремонт електричних мереж у цьому будинку. За змістом ст. 22 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, на підставі частини 1 ст. 1195 ЦК України зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. А згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Також Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за №6 роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Оскільки судом встановлено, що причиною пожежі у житловому будинку [ADDRESS] став аварійний режим роботи електромережі у електричному щиті, яка у свою чергу виникла внаслідок ненадання відповідачем житлово-комунальних послуг належної якості, а саме відсутністю належного контролю за технічним станом інженерного обладнання жилого будинку, неутримання в належному технічному стані мережі електропостачання, неналежного здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньо-будинкових мереж (мережі електропостачання), тобто внаслідок його винних дій, а відтак відповідальною особою за завдані позивачам пожежею збитки є саме відповідач. Водночас, статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачі, як на доказ понесення ними матеріального збитку завданого пошкодженням їх майна у розмірі 106 741,10 грн., посилаються на доведеність їх висновком спеціаліста НДЕКЦ при ГУ МВС України в м. Києві Осипи Валентини Петрівни за №2-26 від 25.05.2012 року. Так, за вказаним висновком Осипою Валентиною Петрівною зазначено, що залишкову вартість багатьох знешкоджених пожежею речей станом на 01.11.2011 року встановити не видалось за можливе, тому і матеріальний збиток отриманий внаслідок цього також встановити не видається за можливе. Розмір матеріальних збитків, завданий пошкодженням майна (залишкову вартість якого можна було встановити) в результаті пожежі, яка виникла 01.11.2011 року в [ADDRESS], може становити 106 741,10 грн. При цьому, нею вказано, що ймовірна залишкова вартість виробів вказана у таблиці 1 Додатку 1 до цього висновку. Однак, позивачами Додатки до висновку спеціаліста №2-26 від 25.05.2012 року у якому визначена залишкова вартість у розрізі саме пошкодженого майна надано не було, а відтак даний висновок не може бути належним доказом понесення позивачами збитків у розмірі 106 741,10 грн. Також позивачі посилаються на понесені ними витрати на відновлення квартири у розмірі 79 920,33 грн., та як на належні та допустимі докази вказують на висновок експертного будівельно-технічного дослідження за №6707/12-42 від 13.08.2012 року, розрахунок вартості будівельно-монтажних робіт з усунення пошкоджень у наслідок пожежі, а також на відповідні докази придбання будівельних матеріалів та проведення ремонтних та оздоблювальних робіт. За висновком проведеного експертами Курочкіним С.Г. та Шостак Р.М. експертного будівельно-технічного дослідження вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно виконати в приміщеннях квартири [ADDRESS] по відновленню опоряджувального покриття та інженерних мереж, що було пошкоджено в результаті, а також виконання робіт з її гасіння, становить 79 417,20 грн. Також в матеріалах справи наявні документи щодо проведення вищезазначених робіт, зокрема відповідні договори на виконання робіт, видаткові накладні, квитанції, платіжні доручення та інші що їх стосуються. Разом з тим, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається відсутність видаткової накладної на суму 4 608,69 грн., а відтак зазначена сума не є підтверджено як понесені позивачами збитки. Окрім того, понесені позивачами витрати, зокрема на придбання радіаторів алюмінієвих для системи опалення у розмірі 559,20 грн., плитки на підлогу в кухню та робочу поверхню у розмірі 1 987,98 грн., мийки вартістю 428 грн., змішувача для кухні вартістю 288 грн., а також виконані будівельні роботи (арка на кухні) на загальну суму 800 грн. не можуть бути покладені на відповідача, оскільки не узгоджуються з визначеними у висновку експертного будівельно-технічного дослідження за №6707/12-42 від 13.08.2012 року та доданому до нього розрахунку вартості будівельно-монтажних робіт з усунення пошкоджень у наслідок пожежі роботами, а відтак стягненню з відповідача за проведені відновлювальні роботі у квартирі [ADDRESS] підлягає сума у розмірі 71 288,36 грн. При цьому, не можуть бути задоволенні вимоги позивачів щодо стягнення з відповідача вартості знешкоджених пожежею речей у розмірі 37 886,52 грн., які не увійшли до судово-товарознавчого дослідження, оскільки їх наявність у квартирі на момент пожежі не доведена позивачами під час розгляду справи. Також з цих підстав не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо відшкодування витрат на листування позивачів з державними органами. Стосовно відновлення та придбання позивачами речей, які були пошкоджені унаслідок пожежі на загальну суму 10 277,10 грн. суд вважає доведеними належними та допустимими доказами вартість проведених робіт щодо заміни деталей у холодильнику, ремонт сушки для волосся та техніки, придбання меблів, лампи, тканин для перетяжки дивану, робіт по його здійсненню, окрім витрат на придбання кондиціонеру у розмірі 1 998 грн., оскільки доказів наявності його у квартирі та пошкодження суду не надано, а відтак зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача у розмірі 8 279,10 грн. Також не підлягають задоволенню як вказують позивачі витрати на лікування домашніх тварин у розмірі 3 957,77 грн., оскільки ними не доведено належність цих тварин саме їм, а також оплату саме позивачами цих втрат у відповідності до доданих до матеріалів справи квитанцій. Щодо стягнення з відповідача інфляційної складової, нарахованої на отримані позивачами збитки та понесені ними витрати, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначена норма цього Кодексу встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору, та не може бути застосована до деліктних правовідносин. За роз'ясненням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у інформаційному листі №10-74/0/4-13 від 16.01.2013 року, положення статті 625 ЦК України регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Отже, дія частини 2 ст. 625 ЦК України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюються на правовідносини, що виникли у зв'язку із завданням шкоди, а оскільки у відповідача не існувало грошового зобов'язання перед позивачами, вимога щодо стягнення з відповідача індексу інфляції та 3% річних задоволенню не підлягає. В частині стягнення з відповідача витрат понесених [PERSON] на її лікування у розмірі 18 123,86 грн., суд дійшов висновку щодо їх часткового задоволення, зокрема в частині 3 265,72 грн. за період її лікування на протязі 2011 року, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами. Інші витрати не є доведеними, оскільки з деяких квитанцій неможливо встановити за що вони сплачені, а також відповідні медичні документи про необхідність їх придбання протягом 2012, 2013, 2014 рр. та їх пов'язаність з ушкодженням здоров'я позивача унаслідок пожежі у матеріалах справи відсутні. Що стосується заявленої позивачем [PERSON] вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає суму 30 000 грн. завищеною, а тому відповідно дана позовна вимога підлягає задоволенню в сумі 20 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 795,78 грн., а також на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 237,66 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial