Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому зазначили, що 25.10.2006 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності. У 2007 році син позивачів, [PERSON] виїхав на роботу до Російської Федерації, там створив сімю, зареєструвався в с. Світіно Подольського району Московської області і отримав паспорт громадянина РФ. Знятися з реєстраційного обліку самостійно відповідач не має можливості. Позивачі є пенсіонерами, отримують невеликі пенсії. Через реєстрацію у спірній квартирі відповідача по справі позивачі не мають можливості отримати субсидію на оплату комунальних послуг, адже нарахування комунальних послуг здійснюється на усіх зареєстрованих у квартирі осіб. Тому просять суд усунути\~перешкоди у\~здійсненні \~права власності,\~шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивачі у судове засідання не зявились, представник позивачів адвокат [PERSON] надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивачів, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Суд, за згодою представника позивачів, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.10.2006року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 1408, виданим Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради (а.с.11). 25.11.2006 року своє право власності сторони зареєстрували в ОП ЗМБТІ, реєстраційний номер 16881045 (а.с.12). У 2007 році син позивачів, [PERSON] виїхав на роботу до Російської Федерації, там створив сімю, зареєструвався в с. Світіно Подольського району Московської області і отримав паспорт громадянина РФ (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникам належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається своїм майном. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. За положеннями статей 379,382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно ст. 7 Закону України № 13 82-1V «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 15 Цивільний кодекс України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачам у реалізації права вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, належними чином оформити субсидію, на яку вони мають право, що ставить їх у скрутне матеріальне становище. В даному випадку усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.\~\~

Outcome: approved