Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулась в суд з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей до відповідача [PERSON] Посилається на те, що 25.07.2006 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Слобода-Банилівською сільською радою, актовий запис №05. Від шлюбу є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На сьогоднішній день їхні стосунки фактично припинені, [PERSON] не утримує дітей та не надає в повній мірі необхідну матеріальну допомогу, не бере участі у вихованні дітей, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Матеріальну допомогу від держави не отримує, діти знаходяться на повному її утриманні. Зазначила, що [PERSON] офіційно не працює, хоча є здоровою, працездатною людиною і має можливість надавати грошову допомогу на утримання дітей, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача дозволяє йому хоча б частково утримувати дітей, тобто виконувати свої батьківські обов'язки. Вона неодноразово зверталась до [PERSON] з проханням, щоб матеріально підтримував доньок, сплачуючи аліменти, так як вони проживають окремо, однак згоди не досягнуто. Вона самостійно забезпечує нормальне життя донечок, сплачує всі витрати, забезпечує всі витрати по садочку та школі і відпочинок (дозвілля) дітей, купує дітям одяг, продукти, іграшки і т.д. Просить стягувати з [PERSON], аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей, а саме на утримання: [PERSON], [INFO], в розмірі 2000,00 гривень щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% (п'ятдесят відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; [PERSON], [INFO], в розмірі 1600,00 гривень щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% (п'ятдесят відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі даного позову і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилались на обставини викладені в позові, просили позовні вимоги задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, надав відзив, де зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме згідний сплачувати аліменти у розмірі 1000,00 грн. на дитину, від дня ухвалення судом рішення і до досягнення дітьми повноліття. Також зазначив, що протягом досить тривалого часу, вони не можуть досягнути домовленості щодо способу виконання ним обов'язку з утримання неповнолітніх дочок, причиною виникнення чого є вимога позивачки приймати участь в утриманні дітей виключно в грошовій формі. Натомість такий спосіб утримання дітей не влаштовував його, оскільки він не мав та не має довіри до позивача, що кошти будуть спрямовані саме на утримання дітей. Тому, пропонував [PERSON] виконувати свої зобов'язання щодо утримання дітей в переважній більшості в натуральній формі (їжею, одягом, оплатою навчання, лікування та відпочинку, ін.). Проте, [PERSON] не влаштовував саме такій спосіб утримання ним дітей. Його матеріальне становище за останні 6 місяців 2018 року, яке складає 2000-3000 грн. на місяць, що не дає йому об'єктивної можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі коштів у розмірі 1600-2000 грн. на дитину щомісячно, оскільки така сума аліментів на місяць перевищує його доходів. Крім того, він здійснює догляд за матір'ю [PERSON], яка є інвалідом 3-ї групи загального захворювання, та бабою [PERSON]. Сімейні обставини не дають можливості працювати та отримувати доходи, оскільки більшість часу він витрачає на вирішення сімейних та побутових питань та проблем. Не погоджується з приводу визначеного позивачем розміру аліментів у твердій грошовій сумі, у розмірі 1600,00 та 2000,00 грн. щомісячно з розрахунку на дитину, який є необґрунтовано завеликий виходячи з його матеріального становища та стану його здоров'я, та враховуючи матеріальний стан позивачки як одержувача аліментів. Просить справу розглянути у його відсутність. Суд, заслухавши позивачку [PERSON] та її представника [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] 25.05.2006 року уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Слобода-Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №05, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, Серія [NUMBER], виданого 25.05.2006 року виконкомом Слобода-Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області. Від шлюбу є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданого 03.08.2009 року виконкомом Слобода-Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №12 та серія [NUMBER], виданого 06.08.2014 року виконавчим комітетом Слобода-Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №09. З вересня 2018 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. На підтвердження позивачкою [PERSON] позовних вимог щодо стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] надано наступні докази: Акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №188 від 14.11.2018 року, виданий Слобода-Банилівською сільською радою, з даних якого вбачається, що комісією встановлено, що [PERSON], разом з дітьми проживає в господарстві свого батька [PERSON] в с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області. Умови проживання задовільні, на її утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей. При зверненні з даним позовом до суду позивачка посилається на загальні вимоги щодо обов'язку батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. На спростування позовних вимог та на підтвердження заперечень проти позову відповідачем було надано наступні докази: Довідка Слобода-Банилівської сільської ради №14 від 09.01.2019 року з даних якої вбачається, що [PERSON] є жителем с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області. З 31.03.2003 року по даний час не працює (підстава:трудова книжка), УТД не займається. Довідка Вашківецької міської ради №10 від 08.01.2019 року зданих якої вбачається, що [PERSON], [INFO], яка проживає в [INFO], і являється інвалідом ІІІ групи - загальне захворювання (довічно). Довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААА №229343 від 22.09.2015 року зданих якої вбачається, що [PERSON], являється інвалідом ІІІ групи - загальне захворювання (довічно). Надаючи оцінку наданим сторонами та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом встановлено, що: батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]; сторони з 25.05.2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, з вересня 2018 року проживають окремо, спільного бюджету не мають; неповнолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживають в в с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області, разом із матір'ю [PERSON]; відповідач [PERSON] як батько неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], згідно ст.180 Сімейного кодексу України зобов'язаний утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття; відповідач [PERSON] офіційно не працює, є працездатним, інших осіб на утриманні немає; доказів стосовно перебування у відповідача [PERSON] на утриманні матері [PERSON], та бабусі [PERSON], не надано. При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права. За змістом положень ст.180 СК України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Відповідно до ст.3 ч.1 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.7 ч.7, ч.8 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 ч.1, ч.2 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1). стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2). стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3). Наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1). наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2). Доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4). Інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1 ЗУ «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 (шести) років; дітей віком від 6 (шести) до 18 (вісімнадцяти) років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про державний бюджет у 2019 році», у 2019 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Відповідно до ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладених обставин, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON], аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], в розмірі 1250,00 (Одна тисяча двісті п'ятдесят) гривень щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% (п'ятдесят відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; [PERSON], [INFO], в розмірі 1000,00 (Одна тисяча) гривень щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% (п'ятдесят відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.12.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Статтею 80 ч.3 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно до ст.176 ч.1 п.3ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Згідно ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Суд вважає за необхідне, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір в сумі 704,80 гривень в дохід держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів -у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст.180, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: partial