Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивачі звернулися до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі проживають за адресою: [ADDRESS] Відповідач по справі являється родичем позивачів та був прописаний у вищезазначеній квартирі, однак з 2000 року не проживає за цією адресою. Місце мешкання відповідача позивачам не відомо. На підставі вищевикладеного, ураховуючи, що відповідачі не проживає в квартирі більше 15 років, позивачі просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позивачі в судове засідання не з'явилися, але від них надійшли письмові заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. У судове засідання відповідач не з'явився з невідомих причин, не повідомивши суд про причини своєї неявки, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності чи заперечень проти позову не надіслали. Через неявку відповідачів у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Згідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з вимог ст. 383 ЦК України, власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок /квартиру/, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно довідки старшої по будинку позивачі проживають за адресою: [ADDRESS] Відповідач по справі з 2000 року не проживає за цією адресою. Місце мешкання відповідача позивачам не відомо /а.с.9/ Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає за вищезазначеною адресою більше ніж 15 років. Те, що відповідач не проживає в квартирі, але залишається в ньому зареєстрований, порушує право позивачів передбачене Конституцією України, статтею 319 ЦК України, на повне, на власний розсуд володіння, розпорядження і користування належним їм майном. На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати [PERSON], такими, що втратив право користування кватирою за адресою: [ADDRESS]..

Outcome: approved