Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд із указаним позовом. Уточнивши свої позовні вимоги, просить суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 18.03.2002 року серії [NUMBER], виданий Буською районною державною адміністрацією на [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.02.1998 року Топорівською сільською радою Буського району Львівської області було прийнято рішення «Про затвердження списків осіб, які мають право на середню земельну частку», де під №10 було подано чоловіка позивачки [PERSON], який в цей час працював на птахофабриці «Топорівська» та проживав на території Топорівської сільської ради. 20.03.2000 року [PERSON] було видано помилково державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 1,3546 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім'я [PERSON]. 23.05.2000 року останнім було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки із ПАФ «Топорівська». Через зазначену помилку в прізвищі отримувача земельної ділянки, [PERSON] було повторно видано Буською районною державною адміністрацією державний акт від 18.03.2002 року серії [NUMBER] на право приватної власності на земельну ділянку, яка знаходиться на території Топорівської сільської ради, що накладається на земельну ділянку тітки позивачки - [PERSON] площею 2,2230 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку успадкувала позивачка [PERSON] на підставі рішення Буського районного суду Львівської області від 10.11.2014 року. Оскільки, спірний державний акт [PERSON] було видано помилково через те, що схема розміщення спірної земельної ділянки за ним накладається на іншу земельну ділянку [PERSON], яка була успадкована позивачкою. Відтак, просить суд її позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 17.07.2015 року до участі в даній справі в якості співвідповідача за клопотанням позивачки було залучено [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направивши до суду письмову заяву, в якій просить її позов задовольнити в частині визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, а розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, а позовні вимоги визнав. Відповідач Топорівська сільська рада Буського району Львівської області явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечила, направивши до суду письмову заяву про розгляд справи без представника сільської ради, а заявлений позов не заперечує. Третя особа: Відділ Держземагенства в Буському районі Львівської області явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечила, незважаючи на те, що була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, а позовних вимог не оспорила. Дослідивши матеріали та з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних мотивів. Судом встановлено, що рішенням Топорівської сільської ради Буського району Львівської області від 18.02.1998 року було затверджено списки осіб, які мають право на середню земельну частку згідно з додатком І, де під № 10 включено відповідача [PERSON]. Рішенням Буського районного суду Львівської області від 10.11.2014 року, яке набрало законної сили, задоволено повністю позов [PERSON] та визнано за нею в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, право приватної власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 0.7444 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Топорівської сільської ради Буського району Львівської області та земельну ділянку [NUMBER] площею 1,4786 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Топорівської сільської ради Буського району Львівської області. В силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із державного акту серії [NUMBER], виданого Буською районною державною адміністрацією від 20.03.2000 року в користь [PERSON], їй належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,2230 га., що складається із земельної ділянки [NUMBER] площею 0.7444 га. та земельної ділянки [NUMBER] площею 1,4786 га., виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Топорівської сільської ради Буського району Львівської області. Як встановлено згаданим вище судовим рішенням вказані земельні ділянки були успадковані позивачкою по даній справі [PERSON] Натомість, як вбачається із спірного державного акта на право приватної власності на земельну ділянку від 18.03.2002 року серії [NUMBER], виданого Буською районною державною адміністрацією, [PERSON] належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2,2230 га., що складається із земельної ділянки [NUMBER] площею 0.7444 га. та земельної ділянки [NUMBER] площею 1,4786 га., виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Топорівської сільської ради Буського району Львівської області. Відтак, з наведеного вбачається те, що спірний державний акт виданий відповідачу [PERSON] пізніше на земельну ділянку площею 2,2230 га, що накладається на іншу земельну ділянку тієї ж площі 2,2230 га., що належить в порядку спадкування позивачці [PERSON], про що вбачається із даних державних актів, а також схем розміщення земельних ділянок. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, прийнятими у межах їхньої компетенції. Згідно ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. В силу ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до п. «а» і п. «б» ст. 12 Земельного кодексу України до компетенції сільської ради, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб. Згідно п. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відтак, враховуючи наведене суд приходить до висновку про задоволення позову шляхом визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON], оскільки вказаний акт був виданий значно пізніше, а також схема розміщення спірної земельної ділянки за ним накладається на іншу земельну ділянку [PERSON], а тому спірний державний акт порушує цивільні права та законні інтереси позивачки на належну їй земельну ділянку, яка була успадкована позивачкою [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Крім цього, оскільки визнання цього позову відповідачами по справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд в силу вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved