Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивачі у листопаді 2018 р. звернулися до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.02.2014 р. відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2014 р. з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 17 368,47 грн., на користь [PERSON] . - 31 353,65 грн. та на користь [PERSON] стягнуто 45 940 грн. Далі позивачі зазначають, що 11.03.2015 р. ВДВС Корюківського РУЮ Чернігівської області відкрито виконавчі провадження відносно боржника [PERSON] В подальшому виконавчі листи були направлені до Новозаводського ВДВС м. Чернігова, який у липні 2018 р. перенаправив виконавчі листи до Ніжинського МВДВС ГТУЮ в Чернігівській області. Проте, на даний час виконавче провадження з виконання виконавчих листів Святошинського районного суду м. Києва перебувають на виконанні у Новозаводському ВДВС м. Чернігова. Позивачі зазначають, що за весь час здійснення виконавчого провадження з відповідача [PERSON] лише частково та в незначному розмірі було здійснено примусове стягнення присуджених судом коштів. Таким чином, оскільки відповідачем [PERSON] до теперішнього часу в добровільному порядку присуджені судом кошти позивачам не сплачено, рішення суду не виконане, у зв`язку з чим, позивачі просить суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] індекс інфляції в розмірі 14 805,03 грн. за період з січня 2015 р. вересень 2018 р., 3% річних в розмірі 1 912,79 грн. за період з 23 грудня 2014 р. по 30 вересня 2018 р. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.; на користь [PERSON] індекс інфляції в розмірі 26 752,18 грн. за період з січня 2015 р. вересень 2018 р., та 3% річних в розмірі 3 459,15 грн. за період з 23 грудня 2014 р. по 30 вересня 2018 р.; на користь [PERSON] індекс інфляції в розмірі 40 540,52 грн. за період з січня 2015 р. вересень 2018 р., та 3% річних в розмірі 5 154,62 грн. за період з 23 грудня 2014 р. по 30 вересня 2018 р. Ухвалою суду від 22.11.2018 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем відзив на позов не подано. Підготовче засідання проведено та завершено, судом призначено розгляд справи по суті. В судове засідання позивачі не з`явились, подали до суду заяви в яких позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачів. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, а тому суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутності останнього за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.02.2014 р. по справі 1кп/750/73/14, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: вчинення [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої [PERSON] були завдані тілесні ушкодження (ас. 6-8). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2014 р. у справі № 759/16182/14, 2/759/5621/14 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 17 368,47 грн., на користь [PERSON] . - 31 353,65 грн. та на користь [PERSON] стягнуто 45 940 грн. (ас.9-10, 11). Постановою ВДВС Корюківського РУЮ Чернігівської області від 11.03.2015 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/759/5621/14 Святошинського районного суду м. Києва від 09.02.2015 р. (ас. 19). Постановою ВДВС Корюківського РУЮ Чернігівської області від 13.06.2016 р. закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/759/5621/14 Святошинського районного суду м. Києва від 09.02.2015 р. (ас. 22). Постановою Новозаводського ВДВС м. Чернігова від 05.08.2016 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/759/5621/14 Святошинського районного суду м. Києва від 09.02.2015 р. (ас. 26). Постановою Новозаводського ВДВС м. Чернігова від 18.07.2018 р. виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/759/5621/14 Святошинського районного суду м. Києва від 09.02.2015 р. передано до Ніжинського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області (ас. 28). Відповідно до листа № 44911 від 10.09.2018 р. виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/759/5621/14 Святошинського районного суду м. Києва від 09.02.2015 р. перебуває на виконанні Новозаводського ВДВС м. Чернігова (ас. 32). Встановлено, що в порядку виконання судового рішення на рахунок [PERSON] сплачено кошти 09.10.2017 р. в розмірі 772,29 грн., 30.01.2018 р. в розмірі 1 201,73 грн., 73,08 грн. та 500,00 грн.; на рахунок [PERSON] сплачено кошти 09.10.2017 р. в розмірі 3 135,37 грн., 30.01.2018 р. в розмірі 33,57 грн.; на рахунок [PERSON] сплачено кошти 05.09.2018 р. в розмірі 1 000,00 грн., 30.01.2018 р. в розмірі 1 201,73 грн., 73,08 грн. та 500,00 грн. Також, судом встановлено, що ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 08.06.2015 р. встановлено для боржника [PERSON] обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа (ас. 12). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2016 р. заяву [PERSON] про скасування заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2014 р. залишено без задоволення (ас. 14). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.03.2017 р. заяву [PERSON] про розстрочку виконання Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2014 р. залишено без розгляду (ас. 15-16). Таким чином, наведене вище свідчить про обізнаність відповідача [PERSON] про наявність рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2014 р. у справі № 759/16182/14, 2/759/5621/14 та обов`язок його виконання. Проте, судом встановлено, що відповідач до теперішнього часу в добровільному порядку заборгованість не погашає, рішення суду не виконує, грошові зобов`язання перед позивачами, відповідачем [PERSON] не виконанні. Згідно ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Основними засадами судочинства є обов`язковість рішень суду (ч. 3 ст. 129 Конституції України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі N 6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. В силу ст. 360-7 ЦПК України, зазначене рішення є обов`язковим для всіх судів України, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням ВС України. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання з виконання рішення суду, внаслідок чого заборгованість істотно не зменшується, а грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів, а тому суд приймає до уваги наданий позивачами розрахунок індексу інфляції та трьох відсотків річних, оскільки, відповідач, який повідомлявся судом належним чином про слухання справи, відзив на позов та свої заперечення на позов, у разі їх наявності, не надав. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачі відповідно до ст. 81 ЦПК України довели ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позов підлягає задоволенню. Також, суд в порядку ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України вважає занеобхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 грн. (ас. 33). Враховуючи, що загальний розмір коштів який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивачів становить 93 624,29 грн., при цьому, позивачі в порядку п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1 % від стягнутої судом суми, що становитиме 936,24 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 526, 530, 625 ЦК України та

Outcome: approved