Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 31.10.2018 року звернулися у суд із позовом, в якому, з урахуванням поданої заяви про зміну предмета позову, просять усунути їм перешкоди у користуванні належною їм на праві спільної часткової власності квартирою № 3 у житловому будинку № 100 по вул. Гайдамацька у м. Сколе Львівської області, шляхом визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Ухвалою судді від 07.11.2018 року вказаний позов, після отримання судом інформації про місце проживання відповідачів, які не є підприємцями, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання від 17.12.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Позов,\~з урахуванням\~зміни предмета\~позову,\~обґрунтовано тим,\~що позивачі є власниками квартири [ADDRESS], зареєстровані та проживають за даною адресою. Окрім позивачів за даною адресою зареєстровані також відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON], які фактично у зазначеному житлі не проживають. Посилаючись на положення ст. ст. 317, 319, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР, позивачі зазначають, що відповідачі не є членами сімї власників спірної квартири, а реєстрація відповідачів за вказаною адресою перешкоджає позивачам вільно розпорядитись своїм майном, що, на їх думку, порушує їх права як власника, передбачені ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 150 ЖК Української РСР, ст. ст. 316-317, 319, 391, 405 ЦК України. Позивачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не зявилися, однак 14.03.2019 року подали суду спільну заяву про розгляд справи за їх відсутності, у котрій зазначили, що просять дану справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням зміни предмета позову, просять позов задовольнити у повному обсязі, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили і заяви про розгляд справи у їх відсутності не подавали. Відзиву на позовну заяву відповідачами подано не було. З огляду на вказане, суд, виходячи з положень ст. ст. 280-281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання усіх учасників справи чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивачів на користування їх спільною власністю, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. На підставі доданих позивачами до позовної заяви свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.07.2018 року серії СТЕ № 157177 (а. с. 10), витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.09.2018 року, індексні номери витягів: 136408862, 136410613, 136410019 (а. с. 11, 12, 13), позивачі є власниками у рівних частинах по 1/3 обєкта нерухомості квартири загальною площею 24, 8 кв. м., житловою 13,8 кв. м. за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається із довідки, виданої 19.10.2018 року за вих. № 2774 виконавчим комітетом Сколівської міської ради Львівської області (а. с. 14), окрім зареєстрованого місця проживання усіх позивачів за вищевказаною адресою, там також мають зареєстроване місце проживання і відповідачі, які є сином невістки (відповідач [PERSON]М.) та колишнім чоловіком позивача [PERSON] (відповідач [PERSON]Б.), однак більше року там не проживають. Факт розірвання шлюбу між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] стверджується належно засвідченою копією заочного рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 01.03.2018 року у цивільній справі № 453/1339/17, провадження № 2/453/170/18, котре 03.04.2018 року набрало законної сили (а. с. 15-16). Відтак, відповідачі, в силу положень ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, не відносяться до членів сімї позивачів як співвласників квартири [ADDRESS]. Крім того встановлено, що позивачі не ведуть спільного господарства з відповідачами, так як фактично відповідачі проживають окремо від сімї позивачів у місці, котре позивачам невідоме. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. \~ \~ \~ \~Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВП від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~Про зазначене також йдеться у ст. ст. 316, 317, 319 та 321 ЦК України, згідно з якими правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 16, 386, 387 та 391 вказаного Кодексу власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, або якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачі, які до того ж не є членами сімї позивачів як співвласників житла, відсутні понад один рік, без повідомлення про причини своєї відсутності. Таким чином, враховуючи ту обставину, що відповідачі не є членами сімї позивачів як співвласників квартири [ADDRESS], як і не проживають у вказаному житловому будинку (відповідач [PERSON] не проживає з кінця 2017 року, а відповідач [PERSON] не проживав взагалі, однак обоє більше року станом на дату ухвалення даного заочного рішення суду), то їх право користування житловим приміщенням у цій квартирі слід вважати припиненим, а їх самих слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, усунувши таким чином позивачам перешкоди у користуванні їх спільною власністю. \~ \~ \~ \~Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Outcome: approved