Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, вказуючи, що протягом останніх років спільного проживання з відповідачем їхні погляди на життя стали взаємопротилежними, внаслідок чого спільне проживання виявилось неможливим, відновлення сімейних стосунків також не являється можливим, а тому просить даний шлюб розірвати. Вказала, що від даного шлюбу у них є двоє малолітніх дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею і для подальшого утримання яких просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по 1286 грн. на кожну дитину щомісячно з моменту звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обгрунтування вимог про стягнення аліментів позивачка вказала, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач дітям матеріально не допомагає, не приймає участі у їх вихованні, а вона одна не в змозі матеріально забезпечувати дітей, наявних у неї коштів не вистачає для належного утримання дітей. Зазначила, що відповідач є фізичною-особою підприємцем, має мінливий, нерегулярний дохід, і може сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеній нею сумі. Відповідач [PERSON] подав заперечення на позов в якому вказав, що він є приватним підприємцем, займається продажею вживаного одягу, доходи від чого у нього мізерні, окрім того, щомісяця сплачує кредит, в чому йому також допомагають батьки. Вказав, що враховуючи його матеріальний стан, та те, що він, як батько зобов'язаний матеріально утримувати дітей згідний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 300 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що припинили з відповідачем подружні відносини та не проживають спільним подружнім життям, а тому вона не бачить можливості для подальшого збереження шлюбу та наполягає на його розірванні. З приводу стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, пояснила, що діти проживають разом з нею та потребують матеріального утримання. Вона офіційно ніде не працює, а коштів, які вона заробляє, не вистачає для належного утримання дітей, які відвідують школу, та потребують додаткових витрат. Вказала, що угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, проте відповідач являється приватним підприємцем і, як батько, стан здоров'я і матеріальне становище якого дозволяє утримувати дітей, збов'язаний сплачувати аліменти на утримання їх спільних дітей, інших дітей у нього немає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, а саме, вказав, що згідний на розірвання шлюбу з позивачкою, примирення не бажає, щодо позовних вимог про стягнення аліментів, зазначив, що погоджується сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі по 300 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, мотивуючи це тим, що він являється приватним підприємцем і доходи від такої діяльності у нього мізерні, окрім того, він сплачує кредит в іноземній валюті. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти. Позивачка [PERSON] 14 грудня 2004 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 98 (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], (а.с.11 ). Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження дитини- сина [PERSON] серії [NUMBER], свідоцтво про народження дитини- доньки [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.7-8 ). В судовому засіданні встановлено, що сторони на момент звернення до суду, спільно не проживають, хоча зареєстровані за одним місцем проживання, та не підтримують сімейних відносин, миритись не бажають, відповідач згідний на розірвання шлюбу. Враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, а позивачка наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Крім того, як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] є батьком малолітніх сина [PERSON] та доньки [PERSON], які проживають з позивачкою, що також підтверджується довідкою Борщівської міської ради №2164 від 17.10.2014 року. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом також встановлено, що домовленості щодо участі у витратах на утримання дитини між сторонами не досягнуто. За відсутністю домовленості між батьками щодо участі в утриманні дитини той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів (ст. 181 СК України). Відповідач являється фізичною особою-підприємцем, займається продажею вживаного одягу, що ним підтверджено в судовому засіданні. Разом з тим, виходячи із визначення наведеного в ст.42 ГК України підприємницькою вважається, самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачка в ході розгляду справи стверджувала про мінливість доходів відповідача від підприємницької діяльності, при цьому вона позбавлена можливості надати суду дані про отримані відповідачем доходи. Натомість, відповідачем не було надано даних про отримані ним доходи. Відповідач же посилається на те, що він отримує мізерні прибутки, як фізична особа-підприємець, сплачує кредит по кредитному договору і його матеріальний стан не дає можливості сплачувати аліменти у розмірі якому просить позивачка. Окрім того, сам же відповідач фактично визнає можливість сплати ним аліментів на утримання дітей у розмірі по 300 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей чи інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Отримання відповідачем нерегулярного, мінливого доходу від заняття підприємницькою діяльністю, на думку суду свідчить про наявність підстав для визначення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищезазначені обставини, зокрема, матеріальне становище відповідача, те що відповідач не має стабільного заробітку та доходу, сплачує кредит, при цьому є фізично здоровою та працездатною особою, займається підприємницькою діяльністю, а також, враховуючи матеріальне становище та потреби дітей, оскільки при сучасному рівні життя та необхідності забезпечити належний матеріальний стан та розвиток дитини, суд вважає, що розмір аліментів у сумі по 300 грн. щомісяця буде явно недостатнім. Разом з тим, заявлений позивачкою розмір аліментів - 1286грн. є необгрунтованим. А тому, враховуючи встановлений законом прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, суд вважає, що для задоволення розумних потреб дітей доцільним та відповідним буде визначити аліменти на їх утримання в розмірі по 600 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття. На підставі ст.ст. 105, 112, 180, 182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial