Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача та просили визнати за ними право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], загальною площею 21,5 кв.м., в тому числі житловою площею 12,7 кв.м. Свої вимоги обґрунтовують тим, що житловий будинок [ADDRESS] перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва та у сфері управління Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. Квартира [ADDRESS] являє собою однокімнатну квартиру, загальною площею 21,5 кв.м., в тому числі житловою площею 12,7 кв.м., квартира не приватизована. З 1983 року позивачі постійно проживають у вказаній квартирі, користуються усіма права та обов'язками, що передбачені договором найму державного чи комунального жилого приміщення, а саме: використовують його за прямим призначенням, забезпечують належну схоронність, а також в повному обсязі сплачують житлово-комунальні послуги щомісяця. Відповідно до довідки Відділу обліку та розподілу житлової площі Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.03.2014 року позивачі перебувають на квартирному обліку для поліпшення житлових умов. Однак, як вбачається з відповіді Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації підстав для видачі ордеру на спірне житлове приміщення та реєстрації позивачів у ньому відсутні. У зв'язку з постійними відмовами позивач [PERSON] не має можливості зареєструвати місце проживання свого сина [PERSON], [INFO] 05.11.1999 року Жовтневим районним судом м. Києва в задоволенні позову КП УЖ Жовтневого району м. Києва до [PERSON], [PERSON], третя особа: ВАТ СПК «Мередіан» про виселення з житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення, було відмовлено. Даним рішенням встановлено, що позивачі не є тимчасовими мешканцями, оскільки відповідно до ст. 98 ЖК УРСР з тимчасових мешканців плата за користування житловим приміщенням не стягується. Зазначили, що їм щомісяця нараховується плата за спожиті житлово-комунальні послуги і станом на 01.03.2014 року у позивачів заборгованість відсутня. Рішенням встановлено, що спірна квартира знаходилась в оренді у ВО ім. С.П. Корольова, зараз ВАТ СПК «Мередіан», яка і вселила у спірну квартиру позивачів що перебували із третьою особою у трудових відносинах. На підставі вищевикладеного просили позов задовольнити. Позивачі в судовому засіданні підтримали сої позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач Солом’янська районна в м. Києві державна адміністрація в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечували позивачі. Третя особа ВАТ СПК «Мередіан» в судове засідання свого представника не направила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва та у сфері управління Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації. Позивачі були вселені у квартиру [ADDRESS] за погодженням з ВАТ СПК «Мередіан», з яким вони перебували у трудових відносинах, а фактично були прописані в гуртожитку третьої особи за адресою: [ADDRESS]. Тобто, квартира [ADDRESS] була надана позивачам в якості гуртожитку, але після закінчення строку оренди в цьому житловому приміщенні позивачі продовжують проживати в ньому. Вказані обставини підтверджуються рішенням Жовтневого районного суду м. Києва від 05.11.1999 року, яким в задоволенні позову КП УЖ Жовтневого району м. Києва до [PERSON], [PERSON], третя особа: ВАТ СПК «Мередіан» про виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення було відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Позивачі просили визнати за ними право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], загальною площею 21,5 кв.м., в тому числі житловою площею 12,7 кв.м. Як на підставу своїх вимог посилаються на те, що відповідно до довідки Відділу обліку та розподілу житлової площі Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.03.2014 року позивачі перебувають на квартирному обліку для поліпшення житлових умов. Однак, як вбачається з відповіді Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.02.2014 року підстав для видачі ордеру на спірне житлове приміщення та реєстрації позивачів у ньому відсутні, на що слід зазначити наступне. Встановлено, що позивачі з 1983 року постійно проживають у квартирі [ADDRESS], користуються усіма правами та несуть усі обов'язки, передбачені договором найму державного чи комунального жилого приміщення, а саме: використовують його за прямим призначенням, забезпечують належну схоронність, а також в повному обсязі сплачують житлово-комунальні послуги щомісяця, що підтверджується довідкою Центру обслуговування споживачів №2 від 03.03.2014 року, відповідно до якої заборгованості по квартирній платі та комунальних послугах станом на 01.03.2014 року немає. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до п. 15 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбачених законом. Згідно п. 39 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР адміністрація і профспілковий комітет підприємства, установи, організації вправі за згодою трудового колективу позачергово виділяти житло окремим висококваліфікованим спеціалістам та іншим працівникам з урахуванням трудового стажу. Як встановлено вище, квартира [ADDRESS] була надана позивачам за погодженням з ВАТ СПК «Мередіан», з яким вони перебували у трудових відносинах. З аналізу змісту норм закону вбачається, що у випадку коли згідно із законодавством жиле приміщення надається за спільним рішення адміністрації та профкому з наступним повідомленням виконкому місцевої ради або державної адміністрації, право на жиле приміщення виникає з часу його надання. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачі вселились в спірне жиле приміщення за погодженням ВАТ СПК «Мередіан», з яким вони перебували у трудових відносинах, постійно проживають, сплачують квартирну плату та комунальні послуги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved