Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , яким просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 22 вересня 2018 року у Козівському районному відділі державної руєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. В обгрунтування позову зазначила, що із відповідачем під час спільного проживання часто виникали непорозуміння, суперечки, відповідач вживав алкогольні напої, ображав нецензурними словами, ревнував. З лютого 2020 року вони не проживають разом і не підтримують жодних сімейних відносин. У судове\~засідання позивачка\~ [PERSON] \~не з`явилася, подала заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи за її відсутності, у якій також виклала клопотання про заочний розгляд справи у разі відсутності відповідача. Просила після розірвання шлюбу прізвище змінити на дошлюбне « [PERSON] », а судові витрати залишити за нею і з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, адресовані йому судові повістки повернуто до суду без вручення із відмітною про відсутність адресата; відзиву на позовну заяву чи будь-яких інших заяв чи заперечень по суті справи суду не подав. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8\~ст.178 ЦПК України). Ухвалою суду від 28 вересня 2020 року вирішено розглядати справу заочно. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, заяву позивачки та її позицію щодо вирішення справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи\~ з таких підстав. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. З ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. З ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив такі факти: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб 22 вересня 2018 року, який зареєстрований Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №38, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб. Дітей у сторін по справі у цьому шлюбі немає. З врахуванням обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги суд також встановив, що сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, позивачка не бажає перебувати у такому шлюбі, а відтак шлюб між ними не має ознак добровільності. Отже, суд прийшов до висновку, що сім`я\~сторін по справі розпалася, зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, а тому, з огляду на засади добровільності шлюбу, позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved