Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В позові зазначила, що з 2003 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . 27.09.2013 року між ними був зареєстрований шлюб Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №321. На даний час шлюбні відносини припинені через втрату почуття взаємної любові, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини. Шлюб сторін має формальний характер, особисті відносини позивачки та відповідача носять негативний характер, спільне господарство сторонами тривалий час не ведеться, з червня 2018 року сторони разом не проживають, на примирення не згодні. Питання про розподіл сумісного майна вирішується в позасудовому порядку. Неповнолітня дитина проживає з позивачкою, знаходиться на її повному утриманні. Мати всіляко намагається забезпечити дитині фізичний, моральний, духовний і культурний розвиток, працює, однак коштів на утримання себе і дитини їй не вистачає. Відповідач з моменту припинення шлюбних відносин в 2018 році добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, будь-якої участі в її вихованні та утриманні не приймає. У зв`язку з чим, позивачка просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з січня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. В судовому засіданні позивачка на задоволенні своїх позовних вимогах наполягає, просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини та розірвати шлюб з відповідачем, на примирення не згодна. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив не надав. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно дост.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27.09.2013 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №321, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 27.09.2013р. (а.с.25). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим 12.10.2010 р. Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с.25-оберт). Шлюбні відносини між сторонами припинені через втрату почуття взаємної поваги та любові, несумісності поглядів на спільне життя та сімейні відносини, сторони з вересня 2018 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер тому позивачка наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про її стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки сім`ю сторін зберегти неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, у зв`язку з чим їхній шлюб підлягає розірванню. Неповнолітня дитина [PERSON] проживає з позивачкою, знаходиться на її повному утриманні, відповідач будь-якої матеріально допомоги на утримання дочки не надає, не працює, доходи приховує, тому позивачка наполягає на стягненні з відповідача аліментів на утримання їх сумісної дитини в в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідност.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 років до 18 років з 1 січня 2019 року складає - 2027 гривень, та буде складати з 1 липня 2019 року 2118 гривень, а з 1 грудня 2019 року 2218 гривень. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи інтереси дитини та матеріальний стан сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів у повному обсязі. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів. Відповідно до ст..141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,20 грн.

Outcome: approved