Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просили визнати за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] загальною площею 91,4 кв.м., та ? нежитлового офісного приміщення [ADDRESS] загальною площею 216,0 кв.м. Визнати за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] загальною площею 60,8 кв.м. та ? нежитлового офісного приміщення [ADDRESS] загальною площею 216,0 кв.м. Позивачі просили справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач просив справу розглядати у його відсутність, проти задоволення позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.09.2009 року та ? нежитлового офісного приміщення [ADDRESS] загальною площею 216,0 кв.м. та позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.09.2009 року та ? нежитлового офісного приміщення [ADDRESS] загальною площею 216,0 кв.м. Квартири позивачів знаходяться на останньому поверсі багатоповерхового житлового будинку по [ADDRESS]. Внаслідок неякісного оздоблення даху будинку в квартирах позивачів постійно затікали ливневі води, що призвело до погіршення умов їх проживання. Актом «Обстеження технічного стану несучих та захисних конструкцій даху житлового будинку по [ADDRESS]» від 05.02.2013 року встановлено, що несучі і огороджувальні конструкції даху обстежуваного будинку знаходяться в непридатному для нормальної експлуатації технічному стані, частина елементів знаходиться в аварійному стані. При безремонтній експлуатації та додаткових снігових навантаженнях окремі ділянки системи даху існує вірогідність втрати несучої здатності. Для попередження виникнення аварійної ситуації і приведення в належний технічний стан конструкції даху будинку рекомендується виконати його заміну або реконструкцію. У зв'язку з чим позивачі уклали 08.04.2013 року договір про капітальний ремонт даху з улаштуванням мансардного поверху та ремонту офісного приміщення з відповідачем [PERSON] Предметом договору було проведення відповідачем капітального ремонту даху з улаштуванням мансардного поверху над квартирами позивачів за адресою: 03027, [ADDRESS] та [NUMBER], проведення капітального ремонту нежитлового офісного приміщення [ADDRESS] загальною площею 216,0 кв.м. у відповідності до проектно-кошторисної документації за рахунок відповідача. Пунктом 3.3. Договору визначено, що відповідач забезпечує закінчення будівництва у строк 12 календарних місяця, тобто до 08.04.2014 року, за умови повного та своєчасного фінансування будівництва замовником - позивачами. Пунктом 2.3. Договору визначено, що вартість будівництва складає 400000 (чотириста тисяч) грн. 00 коп. Пунктом 3.4. Договору встановлено, що позивачі проводять фінансування будівництва в рівних частка кожний за наступним графіком: протягом 10 календарних дня після підписання договору сплачує 40 % від вартості будівництва; решта 60 % від вартості будівництва сплачується рівними частками протягом 3 місяців. Після підписання Договору, 08.04.2013 року позивачами було сплачено авансовий внесок в розмірі 80000 грн. 00 коп., що підтверджується відповідною розпискою. Відповідач одразу ж розпочав роботи з реконструкції даху, але через декілька місяців зупинив роботи, вимагаючи від позивачів сплатити усю суму по договору та збільшити її у декілька разів, оскільки ринкова вартість будівельних матеріалів суттєво збільшилась. Позивачі відмовилась від вимог відповідача [PERSON] та направили 03.03.2014 року йому додаткову угоду про розірвання договору та самостійно завершили капітальний ремонт даху з улаштуванням мансардного поверху над квартирами позивачів за адресою: 03027, [ADDRESS] та ремонт нежитлового офісного приміщення [ADDRESS] загальною площею 216,0 кв.м. Також, судом встановлено, що позивачами закінчено капітальний ремонту даху з улаштуванням мансардного поверху над квартирами [NUMBER] та [ADDRESS] та ремонт нежитлового офісного приміщення [ADDRESS] загальною площею 216,0 кв.м. за власні кошти та отримано технічні паспорти на влаштовані приміщення. Так, пунктом 5.1. Договору визначено, що після належного виконання сторонами своїх зобов'язань замовники (позивачі) отримують 100 (сто) відсотків збудованої загальної площі за актом приймання-передачі, що підписується належним чином уповноваженими представниками сторін, а саме [PERSON] отримує нежитлове приміщення [ADDRESS] загальною площею 91,4 кв.м., та ? нежитлового офісного приміщення [ADDRESS] загальною площею 216,0 кв.м., [PERSON] отримує нежитлове приміщення [ADDRESS] загальною площею 60,8 кв.м. та ? нежитлового офісного приміщення [ADDRESS] загальною площею 216,0 кв.м. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Цивільний кодекс України розкриває поняття права власності як сукупність трьох правомочностей власника: права володіння, права користування та права розпорядження. У відповідності до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 331 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що визнання права власності на майно є одним із способів захисту права власності. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржене або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи викладене та оцінюючи всі докази в сукупності, суд вважає, що позивачами доведено факт набуття права власності на нежитлові приміщення [ADDRESS], а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. В решті позовних вимог позов не підлягає задоволенню.

Outcome: partial