Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивачі звернулась до суду з позовною заявою про визнання недійсним заповітів, посвідчених 16 грудня 2015 року та 18 квітня 2014 року секретарем Біловодської сільської ради Сумського району Сумської області та зареєстрованим за №157 та № 30 відповідно. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 18 грудня 2016 року помер [PERSON], вони прийняли спадщину шляхом подачі заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний термін. Проте, постановою нотаріуса [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом [PERSON] на земельні ділянки наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,6569 га, на Ѕ земельні ділянки 0,1735 га та 0,5694 га, які знаходяться на території Біловодської сільської ради Сумського району Сумської області та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки 5,6569 га, на Ѕ земельні ділянки 0,1735 га та 0,5694 га, які знаходяться на території Біловодської сільської ради Сумського району Сумської області. Вважають, що спірні складені заповіти є незаконними та таким, що порушують їх права, як спадкоємців, оскільки на їх думку заповіти складено з порушенням чинного законодавства. Так, заповіт, посвідчений Біловодською сільською радою 23 квітня 2014 року за № 30, складений не на право власності на земельні ділянки, а на державні акти; заповіт, посвідчений Біловодською сільською радою 16 грудня 2015 року за № 157 не відповідає встановленій формі, оскільки не підписаний спадкодавцем. За таких підстав позивачі вважають, що вони мають право на спадкування за законом після смерті свого батька та чоловіка, як спадкоємці першої черги. В судове засідання позивачі не зявились, направили заяву в якій позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився про час і місце розгляду повідомлений належним чином, направив заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, поклався на розсуд суду. Третя особа Сумська районна державна нотаріальна контора Сумської області направила суду заяву , якій просила справу слухати у відсутність їх представника. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Як вбачається з копії спадкової справи № 112/2017 (а.с. 72-88) [PERSON] 16 грудня 2015 року на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно якого земельну ділянку 5,6569га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Біловодської сільської ради Сумського району, Сумської області, і належить йому на підставі Державного акту на право власності на землю серія ЕЕО№ 408909 заповів своїй дочці [PERSON] Вказаний заповіт посвідчений секретарем Біловодської сільської ради [PERSON] за реєстровим № 157. Крім того, [PERSON] 23 квітня 2014 року на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно якого заповів дочці [PERSON] належні йому державні акти серії СМ № 125693 в розмірі 5,66 га, СМ № 133276 в розмірі 0,57 га, СМ № 03736 в розмірі 0,25 га. 18 грудня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Як вбачається зі спадкової справи спадщину прийняли спадкоємці донька - [PERSON] та дружина - [PERSON] Проте, постановою державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 15 березня 2018 року відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом [PERSON] на земельні ділянки наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,6569га, на Ѕ земельні ділянки 0,1735 га та 0,5694 га, які знаходяться на території Біловодської сільської ради Сумського району Сумської області та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки 5,6569 га, на Ѕ земельні ділянки 0,1735 га та 0,5694 га, які знаходяться на території Біловодської сільської ради Сумського району Сумської області. Відповідно до ч. 2\~ст. 1257 ЦК України\~за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Статтею 1216 Цивільного кодексу України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, що визначено\~ст.1233 ЦК України. Статтею 1234 Цивільного кодексу України\~визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Крім того,\~ст.1247 ЦК України\~визначені загальні вимоги до форми заповіту, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої\~статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~ст.1251 ЦК України\~визначено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Частиною 1\~статті 1257 Цивільного кодексу України\~визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Крім того, у\~ст.41 Закону України «Про нотаріат»\~зазначено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування; нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. Заповіт є одностороннім правочином а тому повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких ж необхідним для чинності правочину. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого\~наказом МЮУ №3306/5 від 11.11.2011 року, перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначений\~ст.37 Закону України «Про нотаріат». Нотаріальні дії вчиняються в приміщені органів місцевого самоврядування. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей\~1247,1251 ЦК України. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Частинами 1 та 2\~ст. 1257 ЦК України\~передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог закону щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно із вимогами\~ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), пятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним)\~ст. 203 ЦК України, а згідно ч. 2 цієї статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, але у випадках, встановлених\~ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1\~ст. 1257 ЦК України\~є нікчемним, тому визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~- відповідно до статей\~215\~та\~216 ЦК\~суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Судом встановлено, що спірні заповіти складені з порушення діючого законодавства. Так, [PERSON] 16 грудня 2015 року на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно якого земельну ділянку 5,6569га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Біловодської сільської ради Сумського району, Сумської області, і належить йому на підставі Державного акту на право власності на землю серія ЕЕО№ 408909 заповів своїй дочці [PERSON] Вказаний заповіт посвідчений секретарем Біловодської сільської ради [PERSON] за реєстровим № 157. Разом з цим, у вказаному заповіті відсутня розшифровка підпису заповідача. Крім того, [PERSON] 23 квітня 2014 року на випадок своєї смерті склав заповіт, згідно якого заповів дочці [PERSON] належні йому державні акти серії См № 125693 в розмірі 5,66 га, СМ № 133276 в розмірі 0,57 га, СМ № 03736 в розмірі 0,25 га. Вказаний заповіт посвідчений секретарем Біловодської сільської ради [PERSON] за реєстровим № 30. Разом з цим державні акти на право власності на земельні ділянки не можуть бути предметом спадкування. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved