Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа: КП «СУБ «Митниця» про визнання особи такою, що втратила право користуван66ня житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивують тим, що за рішенням Придніпровського райвиконкому №516 від 28.11.2007р., квартира [ADDRESS] була приватизована в рівних частинах на 5х осіб, про що видано свідоцтво про право власності від 19.01.2010р. Відповідач з липня 2011р. в квартирі не проживає більше року без поважних причин, не сплачує комунальні послуги, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в квартирі немає, квартирою не цікавиться. Просять визнати [PERSON] таким, що втрати право користування вказаною квартирою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] повністю підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з»явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити вимоги позову. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову. Представник третьої особи КП «СУБ «Митниця» в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. При прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Суд ухвалив про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, враховуючи думку позивачів, пояснення свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що квартира [ADDRESS] в рівних частинах належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (вона ж [PERSON] – свідоцтво про переміну прізвища, імені, по-батькові від 27.12.2008р.), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 19.01.2010р., виданого Придніпровським райвиконкомом м. Черкаси на підставі рішення від 28.11.2007р. №516. Відповідно до даних поквартирної картки та довідки КП від 19.07.14р. в даній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Шлюб між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 27.06.2013р. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст.316 ч.1 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317ЦК). Як зазначено у ч.1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.. 319ЦК). Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, з»ясувавши обставини справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що [PERSON] як співвласник квартири [ADDRESS] не може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а тому у задоволенні позову, який є безпідставним, - необхідно відмовити. Крім того, в разі порушення відповідачем прав чи інтересів позивачів, вони вправі звернутися до суду з позовом за захистом своїх порушених прав чи інтересів відповідно до вимог діючого законодавства, зокрема, - про стягнення заборгованості за надані та спожиті комунальні послуги, про відшкодування шкоди, про усунення перешкод у користуванні власністю, про встановлення порядку користування житловим приміщенням, тощо. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed