Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просили стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту в сумі 22323 гривні 92 копійки та понесені судові витрати. На обґрунтування позовних вимог надали копію заяви позичальника, Умови надання споживчого кредиту і розрахунок. В судове засідання представник банку не з,явився, до суду подано письмову заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, позовні вимоги обґрунтовують наданими до позовної заяви документами, просили стягнути заборгованість за кредитним договором і понесені судові витрати. Відповідач і його представник в судове засідання не з,явились, до суду надано письмове заперечення, відповідно до яких позовні вимоги не визнали так як позивачами пропущено строк позовної давності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні було встановлено, що 29.04.2006 року між Закритим Акціонерним Товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та [PERSON], був укладений кредитний договір № CNH0RX01500797 від 29.04.2006 року про надання кредиту в сумі 2821 гривні 50 копійок на строк 24 місяці по 29 квітня 2008 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З 27.09.2009 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» є правонаступником Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк». Вивчивши надані документи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в даному випадку не підлягають задоволенню, оскільки суд вважає, що на час розгляду справи у суді позивач доказів на обґрунтування своїх позовних вимог не надав. Так відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести у суді ті обставини на які вона посилається. До приблизного переліку необхідних доказів по даній категорії справ входить письмовий кредитний договір, ліцензія на здійснення банківських операцій, витратний касовий ордер, або інший платіжний документ, що засвідчує отримання позичальником суми кредиту, прибутковий касовий ордер, інший платіжний документ, що засвідчує повернення позичальником суми кредиту і сплату ним відсотків на суму кредиту до встановленого кредитним договором або законом строку, розрахунок заборгованості за кредитним договором з роздільним зазначенням суми основного боргу, прострочених сплатою відсотків на суму кредиту і (або) неустойки. Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. В обґрунтування позовних вимог позивачами надано до суду ксерокопію Договору № CNH0RX01500797 від 29.04.2006 року, яка практично нечитабельна, проте із даної копії вбачається, що Приват Банк надалі Банк надав [PERSON] строковий кредит в сумі 2821 гривні 50 копійок на строк 24 місяці по 29 квітня 2008 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 50,22грн., єдиноразової допомоги за надання фінансового інструменту у розмірі 256,50грн. в обмін на зобов,язання позичальника повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди комісії в оговорених в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки . Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку щомісяця в період сплати за який приймається період з « 20» по « 25» число кожного місяця. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти у сумі 199,87 грн. для погашення заборгованості за Кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією. Крім цього в обґрунтування вказаних позовних вимог позивачем надано ксерокопію «Умов надання споживчого кредиту особам («Розстрочка») (Стандарт), де в п.5.1 зазначено, що строк позовної давності п,ять років. При цьому в супровідному листі представник позивача вказує, що заява позивача від 29.04.2006 року разом із Умовами надання фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) складає між Позичальником та Банком кредитно-заставний договір, що підписується підписом відповідача у самій заяві. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Підтвердженням того, що між сторонами був укладений договір є сама анкета - заява позичальника, відповідно до якої відповідач зобов'язаний погасити кредит до 29.08.2008 року, проте з наданого розрахунку вбачається, що відповідач кожного місяця не вносив кошти на рахунок і на час розгляду справи у суді кредитні зобов,язання не виконані. Згідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов,язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. У силу статей 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачами в позовній заяві зазначено, що відповідач отримав кредит з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» Стандарт. На підтвердження своїх доводів позовної заяви позивачами (ПАТ КБ «Приватбанк» додано копії основного кредитного договору у вигляді « Заяви позичальника» підписаної банком та боржником а також «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), як невід,ємної частини основного кредитного договору, такі «Умови» підписані тільки лише банком, а тому за правилами ч.2 ст.1056 ЦК України - по своїй суті є нікчемним правочином, що узгоджується з принципом закріпленим ч.1 ст.203, п.2 ч.1 ст.208 ЦПК України. На обґрунтування стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у сумі 11884,42 грн., позивач посилається на п. 4.2 Умов, за кожен день прострочки, у заяві позичальника розмір пені не зазначили та не конкретизували. Посилання позивачів на п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500,00грн., та 1039,23 грн., також є безпідставним, оскільки ці штрафи не передбачені в Договорі. Тому суд прийшов до висновку, що дані вимоги не підлягають задоволенню по суті так як позивачем не надано суду, обґрунтування цієї вимоги, суд же не може вирішувати дане питання тільки на припущеннях. Тому суд прийшов до висновку, що вимоги в частині стягнення пені і штрафів в даному випадку є необґрунтованими і такими що не підлягають задоволенню, так як не передбачені Договором. Відповідно до ч.3,4 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов,язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Тобто судом зроблено висновок, що позивачі до Кредитного Договору № CNH0RX01500797 від 29.04.2006 року надали Умови… з якими відповідач не знайомився і не погоджувався. В самому Кредитному Договорі чітко виписані права і обов,язки сторін. Тому суд прийшов до висновку, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв,язку з пропуском строку позовної давності. Якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або іншого боргового зобов,язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, термін давності якого минув. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. Проте відповідно до статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш порівняно із загальною позовною давністю, наприклад один рік. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги безпідставні і не підлягають задоволенню, оскільки позивачами пропущено строк позовної давності як основний так і спеціальний, посилання позивача на те, що за Умовами…передбачено строк позовної давності п,ять років в даному випадку є безпідставним, оскільки до суду доказів, що Умови є невід,ємною частиною кредитного договору і те що відповідач ознайомлений з даними Умовами позивачем не надано. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed