Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивачі звернулись до Каховського міськрайонного суду Херсонської області з вимо-гою про визнання частки у державному акті на право власності на земельну ділянку, моти-вуючи свої вимоги тим, що 28 листопада 2011 року Каховською міською радою [PERSON] , померлої [INFO] , та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності, видано державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 453 кв. м, яка знаходиться в [ADDRESS] . При зверненні до Каховської міської державної нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини на частку земельної ді-лянки, належної померлій [PERSON] , позивачам було відмовлено у вчиненні но-таріальної дії, в зв`язку з тим, що відсутні дані про виділення часток. В судовому засідання позивачі на задоволенні позовних вимог наполягали з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву, відповідно до якої вимоги позову визнала, розгляд справи просила проводити за її відсутністю. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. [INFO] померла спадкодавець [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05 червня 2012 року, виданого відділом держав-ної реєстрації актів цивільного стану по Каховському району Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 115 ( а.с. 3). Відповідно до свідоцтва про народження, спадкодавець мала двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 4,5). [PERSON] після реєстрації шлюбу 09 червня 2007 року змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 02 лютого 1983 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище після розірвання шлюбу « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » ( а.с. 48 об.ст.) На підставі державного акту серії ЯК № 829701 від 29 вересня 2011 року [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] належить земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 7 - 8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] належить спадщина, яка складається з 59/100 часток житлового будинку садибного типу з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та складає 1/2 частку зазначеного майна ( а.с. 10- 13). Згідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 березня 2019 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, в зв`язку з тим, що земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та спадкодавцю на праві спільної сумісної власності, тобто без визначення розміру часток ( а.с. 9). В силу ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчуєть-ся, зокрема, державним актом. За змістом ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекори-стувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшко-дування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здій-снюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання не дійсними рішень органі виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосу-вання інших, передбачених законом, способів. За змістом ст.ст.1216,1217,1223,1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спад-коємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, не-прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласни-ків), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Приписами ч.2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної влас-ності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебу-ває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи наведене та згоду відповідача з позо-вом, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів доведені, обставини, викладені в позовній заяві підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, від так є всі законні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved