Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовними вимогами до відповідача про встановлення порядку користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їм та відповідачу по справі на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Оскільки останні два роки у них з відповідачем почали виникати спори стосовно користування вказаною вище квартирою, вони була змушені звернутися з даними позовними вимогами до суду, просили встановити порядок користування житловими приміщеннями в спірній квартирі, виділивши в користування позивачу [PERSON] житлову кімнату площею 17,4 кв.м. з лоджією загальною площею 1,6 кв.м., позивачу [PERSON] житлову кімнату площею 10,0 кв.м., відповідачу [PERSON] житлову кімнату площею 12,9 кв.м. та вбудовану шафу загальною площею 1, 2 кв.м., залишити у спільному користуванні позивачів та відповідача приміщення загального користування квартири [ADDRESS], а саме: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, балкон. Позивачі в судовому засіданні повністю підтримали вимоги свого позову та просили суд про їх задоволення, пояснили, що на даний час не мають змоги проживати в спірній кватирі, оскільки з відповідачем постійно виникають суперечки та конфлікти. Проте, мають намір проживати в квартирі, коли судом буде встановлено порядок її користуванням. Представник позивачів в судовому засіданні підтримав вимоги позову своїх довірителів та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення вимог позову про встановлення порядку користування квартирою, зазначив, що саме такий порядок склався під час проживання позивачів у квартирі, наміру користуватися тими кімнатами де вони проживали у нього не має. Вислухавши пояснення позивачів та їх представника, відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.07.2006 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачам та відповідачу по справі (а.с. 13). На момент розгляду справи у спірній квартирі зареєстровані 3 особи: позивачі та відповідач. Фактично в квартирі на даний час проживає відповідач по справі. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. З вказаною нормою кореспондуються положення ст. 358 ЦК України, ст. 150 ЖК України. Власник майна відповідно до ст.ст. 317, 319, 325, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до частини 3 даної статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Кожний з учасників спільної часткової власності, згідно із ч.1 ст. 364 ЦК України, має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»:- квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов». В своїх позовних вимогах позивачі просять суд виділити їм в користування кімнати, загальною площею 17,4 кв.м. та 10.0 кв.м., а відповідачу кімнату загальною площею 12,9 кв.м. Житлова площа квартири, відповідно до технічного паспорту складає 40.3 кв.м.:3 співвласника = 13.43 кв.м. Такий порядок користування житловими приміщеннями квартири не відповідає ідеальним часткам сторін у праві спільної часткової власності на спірну квартиру, проте відповідачем [PERSON] в судовому засіданні такий порядок користування визнавався. Також судом було встановлено, що такий порядок користування квартирою існував на той момент, коли позивачі і відповідач разом проживали в квартирі. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог позову в цій частині. Щодо вимог позову про виділення відповідачу вбудованої шафи, загальною площею 1,2 кв.м., то суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню в цій частині не підлягають, оскільки фактично вирішені судом шляхом встановлення порядку користування житловим приміщенням між співвласниками квартири. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог частково. Судові витрати у вигляді судового збору відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial