Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом (а.с.2), який згодом уточнили (а.с.45), мотивуючи свої вимоги тим, що вони є\~ співвласниками житлового будинку № 25-а по вулиці Архітектурна, в м. Болград, Одеської області, що підтверджується: свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», технічним паспортом на вказане домоволодіння. Відповідач, який є родичем позивачів [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 24.11.1993 року, проте вже більше 17 років не проживає в зазначеному домоволодінні. На думку позивачів, своїми діями відповідач порушує їх права, перешкоджає реалізації права власності у повному обсязі, оскільки він, відповідач, не має права на жиле приміщення, але зареєстрований в ньому, хоча в ньому не проживає більше 17 років. В судове засідання позивачі не прибули, були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази (а.с.42,43). В позовній заяві зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.2). Крім того, позивачка [PERSON] надала до суду заяву, якою підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити та справу розглянути у відсутність усіх позивачів (а.с.60). Відповідач [PERSON] до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою свого постійного місця реєстрації: вул. Архітектурна, № 25-а, м. Болград, Одеська область (а.с.44). Усі повідомлення повернулися до суду без вручення з відміткою, за закінченням терміну зберігання (а.с.50).\~ На виконання вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України,\~ відповідач, фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідач був повідомлений через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий курєр» № 241(5861) від 21.12.2016 року (а.с.58-59), та газеті «Одеські вісті» № 99 (4922) від 20.12.2016 року (а.с.61-62). Причини неявки суду не повідомив, заперечень, пояснень щодо позову не надавав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа Болградський районний сектор Головного управління Державної\~міграційної служби\~України в Одеській області до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.47). Надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника (а.с.56-57). Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової\~ системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивачів\~ суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України (а.с.60). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення уточнених позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], є\~ співвласниками житлового будинку № 25-а по вулиці Архітектурна, в м. Болград, Одеської області, що підтверджується: свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації, технічним паспортом на вказане домоволодіння (а.с.10,11, 27-34). Згідно інформації Болградського РС ГУДМС України в Одеській області від 30.11.2016 року № 2423 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] з 02 липня 1993 року (а.с.44). Аналогічна інформація значиться в домовій книзі на назване домоволодіння (а.с.35-41). З акту опиту сусідів № 188 від 01.12.2016 року, складеного Болградською міською радою Одеської області вбачається, що відповідач за адресою: вул. Архітектурна, № 25-а, м. Болград, Одеська область - не проживає більше 16 (шістнадцяти) років (а.с.33). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з положеннями ЖК УРСР до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64, ч. 3 ст. 156 ЖК України). Об'єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Законом, на який зроблено посилання в частині першій статті 405 ЦК України, не може бути ЖК УРСР. Застосування положень ЖК УРСР до цих відносин не виключається. Але переважно підлягають застосуванню норми глави 32 ЦК України. Це зумовлено тим, що для регулювання відносин між власником житла та членами його сім'ї законодавець використав правову конструкцію (сервітут). Тому, хоча положення житлового законодавства і підлягають переважному застосуванню до житлових відносин на підставі статті 3 ЖК УРСР до правовідносин із приводу сервітуту вони можуть застосовуватись лише за аналогією. З урахуванням цього суд дійшов висновку, що стосовно права члена сім'ї власника житла на користування ним, чинним є правило частини першої статті 405 ЦК України, що передбачає визначення власником житлових приміщень, які мають право займати члени сім'ї. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. До поважних причин закон може віднести строкову службу в армії, навчання, робота за кордоном, лікування, тривалі відрядження, тощо. Власник житла і член його сім'ї можуть домовитись про інші умови припинення права користування житлом. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Однак, судом встановлено, що відповідач не проживає в належному позивачам будинку на протязі останніх 16-ти років, місце його фактично проживання і перебування не відомо. Тобто відсутні будь-які поважні причини, що могли б перешкоджати відповідачу проживати в названому будинку. Майна відповідача в цьому будинку також немає. Поштову кореспонденцію надіслану на імя відповідача за адресою: вул. Архітектурна, №25-а, м. Болград, Одеська область, ним отримано не було (а.с.50-51). Будь-яких прав на зазначений будинок відповідач на даний час не має. Після спливу тривалого часу він відмовляється добровільно знатись з реєстрації, що порушує їх, позивачів права та перешкоджає реалізації права власності у повному обсязі. За таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів є обґрунтованими і відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України підлягають задоволенню. Згідно ст.72 ЖК України, \~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

Outcome: approved