Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивують тим, що позивачі, як подружжя, згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 14.12.1995 р., мешкають та зареєстровані у неприватизованій двохкімнатній квартирі за вищевказаною адресою. Відповідальним квартиронаймачем є позивач [PERSON], батьком якого ця квартира надавалася. Відповідач, який є рідним сином позивача [PERSON], також зареєстрований у спірній квартирі з 1990 року. Мати відповідача, [PERSON], не перебувала з позивачем у шлюбі, однак з 1990 року по 1995 рік тимчасово проживала у спірній квартирі разом з сином, відповідачем по справі, а пізніше самостійно з'їхала з квартири. Після цього відповідач жодного разу не проживав в спірній квартирі, не сплачував житлово-комунальні послуги, квартирою не цікавився. Всі витрати по оплаті-комунальних послуг несуть позивачі. На підставі наведеного позивачі вважають, що оскільки відповідач більше шести місяців не проживає в спірній квартирі, з особистих речей має там лише непотрібну йому валізу, його слід визнати такими, що втратив право користування спірною квартирою. Крім того, позивачі також просять стягнути з відповідача на їх користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 114,71 грн. В судовому засіданні позивачі уточнили свої позовні вимоги, та просили визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зобов'язати ВГІРФО Дніпровського району м. Києва зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судове засіданні пред'явив зустрічний позов, відповідно до якого просив суд зобов'язати [PERSON], [PERSON] усунути перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] та стягнути з відповідачів судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що з його дня народження і до осені 1995 року він проживав в спірній квартирі разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] В подальшому, після сварки батьків він вимушений був тимчасово проживати зі своєю матір'ю та її рідним братом - [PERSON], який психічно-хворий з 2001 року та потребує сторонньої допомоги, в однокімнатній квартирі [ADDRESS]. В цей період часу його батько з дружиною звернулися до суду з аналогічною позовною вимогою щодо позбавлення його права користування спірним житлом. В задоволенні їх позову було відмовлено. В 2010 року, після виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва, позивач був вселений у спірну квартиру. Представники позивача зазначили, що позивач часто хворів та вимушений був неодноразово проходити лікування в стаціонарі, оскільки за станом свого здоров'я він перебуває на обліку покращення житлових умов, як особа, яка не може проживати ні в комунальній, ні однокімнатній квартирі. В період його проживання, відповідач [PERSON] разом з батьком неодноразово здійснювали йому перешкоди у користуванні квартирою, при цьому не відкривали двері, здійснювали заміну серцевини замка, заставляли позивача спати на підлозі, тримали в квартирі кішку, яка викликає у нього алергію, всіляко принижували його. В зв'язку із вищевикладеним позивач просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, в задоволенні первісного позову просив відмовити, посилаючись на те, що обставини, викладені позивачами в своїй заяві не відповідають дійсності та спростовуються наданими ним доказами по справі. Категорично відмовився від явки до суду та надання пояснень. Позивачі за первісним позовом заперечували проти задоволення зустрічного позову та пояснили, що вони не перешкоджають відповідачу вільно користуватися спірним майном - квартирою, жодним чином не чинять перешкод, та те, що відповідач має намір проживати в квартирі не відповідає дійсності, оскільки він проживає у своєї матері, житло не відвідує, витрат на утримання квартири не несе та не проживає в спірній квартирі понад 6 місяців, а тому має бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом. Після винесення рішення Дніпровським районним судом м. Києва про його вселення [PERSON] в спірну квартиру тривалий час не вселявся, у зв'язку із чим вони зверталися до виконавчої служби з заявами про добровільне виконання судового рішення, що документально підтверджено. Після його вселення [PERSON] жодного дня не залишився проживати в квартирі, з того часу у них в квартирі знаходиться валіза з його речами, яку вони винесли на балкон. Цими речами [PERSON] ніколи не цікавився. Після подачі позову до суду, вони отримали повістку для [PERSON], як відповідача по даній справі, тому запросили його з'явитися для її вручення. В той день, 01.06.2013 року він залишився у них ночувати, а через деякий час з'явився з групою осіб у вечірній час та намагався вселитися у квартиру і це все фіксувалося його знайомими на відеокамеру. Було викликано міліцію, в процесі чого були вибиті двері, оскільки вони дійсно перешкоджали [PERSON] проникнути в квартиру, у зв'язку із знаходженням справи в суді. Представник відповідача за первісним позовом ВГІРФО Дніпровського району м. Києва в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність. Представники третіх осіб Дніпровської РДА в м. Києві та КП по УЖГ Дніпровського району м. Києва в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, підтримали зустрічну позовну заяву та просили її задовольнити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 14.12.1995 року, зареєстрований ВРАГС Дніпровського району м. Києва. Відповідно до довідки Ф-3, виданої ЖРЕО-408 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який є сином позивача [PERSON] (а.с. 5) Позивачі за первісним позовом зазначають, що відповідач [PERSON] жодного дня у спірній квартирі не проживав після переїзду з матір'ю на іншу квартиру, комунальні послуги не сплачував, квартирою не цікавився, що й стало підставою їх звернення до суду в 2007 році. Викладені обставини підтверджуються рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.06.2007 року, згідно якого відповідач [PERSON] був вселений у спірну квартиру (а.с. 9-12) Дане рішення позивачами [PERSON] та [PERSON], за постановою ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві від 22.06.2010 року було виконано в добровільному порядку, що підтверджується актом державного виконавця від 28.09.2010 року, тобто відповідач [PERSON] був процедурно вселений в спірну квартиру і йому були передані ключі від вхідних дверей квартири, в яку він приніс валізу зі своїми речами, проте він не став там проживати без поважних на те причин. (а.с. 69, 86). Вони ставлять питання про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою протягом 6 місяців з моменту його вселення. Спростовуючи вимоги позивачів, представники відповідача за основним позовом посилаються на те, що [PERSON] проживав в цій квартирі періодично, проте ці посилання не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Позивачі не заперечують, що [PERSON] залишився ночувати в спірній квартирі в червні 2013 року вже після їх звернення до суду, яке відбулося ще 30.04.2013 року та знаючи про позовні вимоги намагався вселитися в спірну квартиру при описаних вище обставинах, тому і не заперечують, що вже в цей момент вони дійсно перешкоджали його вселенню, але ці події відбувалися поза межами його безпричинного шестимісячного непроживання. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], підтвердили факт непроживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі протягом тривалого часу та понад встановлені строки, протягом яких за особою зберігається жиле приміщення, наміру заселятись до квартири він не має, витрат, пов'язаних з утриманням квартири і сплатою комунальних послуг не несе, особистих речей в спірному житлі його немає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] в квартирі проживав періодично. Свідок [PERSON], мати [PERSON] підтвердила, що її син проживав у батька періодично, за станом свого здоров'я він не може проживати в квартирі, де проживають тварини, а в квартирі батька проживає кішка, тому її син був вимушений залишати ту квартиру та проживати у неї, де окрім неї мешкає її психічно-хворий брат, а іншого місця проживання вони не мають. При цьому пояснила, що свого брата вона зареєструвала в своїй квартирі, оскільки він також не мав іншого житла, тим самим погіршивши умови проживання свого сина ще у 2001 році. Свідок [PERSON], колишній працівник Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві пояснив, що в складі оперативної групи прибув на виклик місця знаходження спірної квартири, де побачив, що [PERSON], з групою своїх знайомих намагався вселитися в квартиру, викликав спеціаліста по відкриванню дверей. Позивачі при цьому перешкоджали в проникненню його в квартиру. Всі ці дії були зафіксовані його знайомими на відеокамеру. Таким чином, відповідач [PERSON], будучи зареєстрований в належній квартирі позивача, порушує права позивачів на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись квартирою, в спірному жилому приміщенні не проживає, не маючи перешкод в користуванні ним, формально зберігає в квартирі непотрібну йому валізу, жилою площею не цікавиться, витрат по її утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за ним право користування жилим приміщенням, не вчиняв. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши його і на час розгляду справи не проживає в ньому тривалий час, що відповідно до вимог ст.ст. 391, 405 ЦК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зобов'язання зняти його з реєстрації за місцем проживання. Що стосується зустрічного позову, суд вважає, що він не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON], за зустрічним позовом, просить зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що останні всіляко чинять йому перешкоди у її користуванні, і це підтверджується його перебуванням в квартирі на початку червня 2013 року та неможливістю проникнення в неї 19.06.2013 року. Аналізуючи добуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає наведені відповідачем [PERSON] докази такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки наведені ним дати вселення в квартиру мали місце після сплину шестимісячного терміну його непроживання в спірній квартирі та в процесі знаходження справи на розгляді в суді. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved