Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] \~та [PERSON] \~ звернулись\~до суду\~з позовною\~заявою 07\~вересня 2020\~року,\~в якій\~просять суд\~ визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . внаслідок відсутності у приміщенні понад установленого законом однорічного строку без поважних причин. В обґрунтування пред`явлених вимог вказують, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22 липня 2020 року, зареєстрованого державним нотаріусом Сьомої Криворізької нотаріальної контори Криворізького міського нотаріально округу Дніпропетровської області Грабевник О.В., позивачам [PERSON] (номер в спадковому реєстрі 732) та [PERSON] (номер в спадковому реєстрі 737) на праві спільної часткової приватної власності належить по Ѕ частці житлового будинку загальною площею 36,8 кв.м. з відповідною часткою господарчих побудов за адресою: [ADDRESS] . Під час життя спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , в будинку було зареєстровано відповідача [PERSON] , який перебував в зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] з 18 вересня 1992 року. З 25 грудня 2011 року відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою, особисті речі за зазначеною адресою також відсутні. Оскільки реєстрація відповідача в квартирі обмежує права позивачів як власників та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг за нього, що ставить їх в скрутне матеріальне становище, а добровільно зняти з реєстраційного обліку своє місце проживання відповідач відмовляється, тому за захистом своїх прав та інтересів позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак подали кожен окремо заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подавав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. При вирішенні спору покладалась на розсуд суду. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] належної їм на праві спільної часткової приватної власності на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 22 липня 2020 року, які видані Державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В., у частці по Ѕ житлового будинку на кожного, що зареєстровано в реєстрі за номерами 732 та 737 відповідно (а.с.4;9). Право власності [PERSON] на Ѕ частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , підтверджується записом №37431726, зазначеному витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 22 липня 2020 року (а.с.7), а відповідно до запису №37431792, зазначеному у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 22 липня 2020 року підтверджується право власності [PERSON] на Ѕ частки будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Як вказано позивачами та підтверджується записами з Домової книги (а.с.18-20) в зазначеному житловому приміщенні з 17 травня 2002 року та по теперішній час значиться зареєстрованим, зокрема, колишній чоловік позивача [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . Довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №01.16-13/3/ від 04 серпня 2020 року зазначено що за адресою [ADDRESS] , станом на 04 серпня 2020 року за вказаною адресою зареєстровано 5 чоловік (а.с.16). Крім того, в обґрунтування пред`явлених вимог, позивачами надано акт голови Вуличного комітету №4 від 10 серпня 2020 року, та зазначено, що за адресою по [ADDRESS] , проживають: [PERSON] ,1962 року народження, його діти та онук, а [PERSON] не проживає з 25 грудня 2011 року, та забрав усі свої особисті речі (одяг, взяття, інші предмети особистого користування) (а.с.21). Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] як між колишніми чоловіком та дружиною підтверджується в свою чергу свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18 вересня 1992 року, актовий запис 420, що зареєстрований відділом Тернівського РАЦС м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, відповідно до якого позивачу [PERSON] після укладення шлюбу присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.14), в подальшому вищезазначений шлюб було розірвано відповідно до заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 квітня 2012 року, після розірвання шлюбу позивач повернула своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.15). Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власниками житла та членом її сім`ї, а саме колишнім членом сім`ї [PERSON] у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачам житловому приміщенні не проживає понад 1 рік, перешкод в користуванні будинком йому ніхто не чинив, однак наразі реєстрація місця проживання відповідача створює позивачам перешкоди в користуванні належною їм власністю, обмежуючи майнові права [PERSON] , та [PERSON] , які є пенсіонерами та отримують пенсію у незначному не значному розмірі, тягар сплати комунальних послуг ліг на них, у зв`язку з цим вони перебувають у скрутному матеріальному становищі, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених ними вимог негаторного позову та необхідність їх задоволення, із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . При цьомусуд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. Положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:\~у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача;\~у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , [PERSON] , разом з тим враховуючи що позивачі ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року були звільнені від сплати судового збору, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, що становить 840, 80 грн.

Outcome: approved