Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права спільної часткової власності. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що з 11.12.1999 року перебувала в шлюбі з [PERSON], який рішенням Берегівського районного суду від 28.01.2008 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Також, за час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2001 року, який посвідчений державним нотаріусом Берегівської нотаріальної контори [PERSON], ними було надбано майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка на даний час є предметом судового спору. Зважаючи на вказані обставини, позивачка просить суд здійснити поділ спільно набутого під час шлюбу нерухомого майна, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частки в квартирі [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак її представником [PERSON] подана заява, згідно якої він просить розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалась, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 грудня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 28 січня 2008 року (а.с. 6). Від вказаного шлюбу сторони спору мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). За час перебування у шлюбі, сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2001 року, який посвідчений державним нотаріусом Берегівської нотаріальної контори [PERSON], придбано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с. 5). На підставі приписів ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ч. 1 цієї ж статті названого Кодексу, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік розпоряджаються спільним майном за взаємною згодою ч.1 ст.65 СК України. Статтею 69 цього ж Кодексу встановлено право кожного з подружжя ініціювати питання про поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. За відсутності згоди подружжя щодо порядку поділу спільного майна спір про його поділ може бути вирішено в судовому порядку, при поділі такого майна судом приймаються до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення ч.1 ст.71 СК України. Відповідно до правової позиції п.22 Постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. В п.25 цієї ж Постанови передбачено, що у разі реальної неподільності речі, що є предметом спору між подружжям, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Ч.2 ст.372 ЦК України, передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зважаючи на вказані законодавчі положення, суд приходить до висновку, що житлова квартира є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбана в період шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON], а тому слід визнати за [PERSON]право власності на 1/2 частки із спільної сумісної власності в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. З огляду на вищевикладене та

Outcome: approved