Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини та розподіл сумісного майна. В позові зазначила, що вона, з січня 2010 року по жовтень 2018 перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах. Весь цей час, окрім періоду - з вересня 2014 року по березень 2015 року вони проживали спільно на зйомник квартирах в м. Запоріжжі, вели спільний побут, однак спільних дітей не мають. Позивачка працювала на ТОВ «ТБ «ІКАР», а відповідач на ВАТ «ЗТР». Також під час фактичних шлюбних відносин нами було набуте наступне майно, право власності на яке оформлювалося на відповідача, в тому числі 18.02.2011 року було придбано автомобіль ЗАЗ TF698K 50400,00 грн., 31.08.2011 року придбана земельна ділянка ( [ADDRESS] ), вартість якої 33 000 грн. 28.09.2017 року було побудовано будинок за адресою [ADDRESS] , що підтверджується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації. Також, 29.05.2018 року була придбана квартира за адресою [ADDRESS] , вартістю 300 000 грн. Серед вказаного майна, яке було набуте позивачкою та відповідачем під час їх спільного проживання однією сім`єю, вона бажає виділити їй у власність квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , на інше перелічене в позовній заяві майно не претендує та просить залишити його у власності відповідача. Тому, позивачка звернулася до суду з позовом про визнання факту проживання з відповідачем однією сім`єю та просить розділити майно подружжя та визнати за нею право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , яка була набута відповідачем - [PERSON] 29.05.2018 року за договором купівлі-продажу, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1460. Позивачка та її представник, адвокат Фурсенко С.С. підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. В судове засідання 14.01.2020 року надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, Відповідач до судового розгляду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, надав суду письмовий відзив на позов, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін,оцінивши всі докази у сукупності, прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами 2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з частинами 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27грудня 2010 року № 2-11248/10 було розірвано шлюб позивачки [PERSON] з [PERSON] (а.с.19) З січня 2010 року по жовтень 2018 позивачка [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, окрім періоду з вересня 2014 року по березень 2015 року, проживали спільно в м. Запоріжжі та вели спільний побут. Протягом сумісного проживання, 18.02.2011 року сторонами було придбано автомобіль ЗАЗ TF698K вартістю 50400,00 грн. на ім`я відповідача [PERSON] , що підтверджується Договором № 114112-D01698 від 18.02.2011р. та Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.10-11). 31.08.2011 року сторонами по справі була придбана земельна ділянка ( [ADDRESS] ), оформлена на ім`я [PERSON] , вартість якої становить33 000 грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу № 4990 від 31.08.2011 року (а.с.12-13,14). На вказаній земельній ділянці сторонами було побудовано житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який оформлений на ім`я відповідача, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та Технічним паспортом на вказаний житловий будинок (а.с.15,16). 29.05.2018 року позивачкою та відповідачем сумісно була придбана квартира за адресою [ADDRESS] , вартістю 300 000 грн., оформлена на ім`я [PERSON] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири № 1460 від 29.05.2018 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5-9). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до положень ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно до ч.4 ст.3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття «сім`я» та «член сім`ї» також були розтлумачені змістом Рішення Конституційного Суду України№5-рп/99від 03.06.1999 року. Відповідно до абзацу 1 п.1 резолютивної частини Рішення, під членом сім`ї… треба розуміти особу, що перебуває з суб`єктом права… у правовідносинах, природа яких визначається: кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням…; веденням з ним спільного господарства. Пунктом 6 зазначеного Рішення Конституційного Суду України встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України,дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно до ч. 1ст. 70 Сімейного кодексу України,у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, часки майна у дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року N 6-2253цс15. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. За правилами, встановленими статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України,обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Тому, приймаючи до уваги положення цієї процесуальної норми, суд враховує той факт, що відповідач в судовому засіданні у повному обсязі визнав всі вищевикладені обставини справи, про що також надав суду письмовий відзив на позов (а.с.38). Аналіз доказів, наданих позивачем, у контексті приведених вище норм, свідчить про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог, які підтверджені письмовими доказами по справі, а також особистим їх визнанням з боку відповідача [PERSON] , який визнав що у вказаний період часу з 2010 року по 2018 рік вони разом з позивачкою проживали однією сім`єю, мали подружні стосунки, спільний побут та вели спільне господарство, протягом якого ними було сумісно придбано та оформлено на нього автомобіль, земельну ділянку, на якій сумісними зусиллями побудовано житловий будинок, а також придбано квартиру. Крім того, відповідач не заперечує проти розподілу їх сумісно нажитого майна в тому порядку, який зазначений позивачкою у її позовній заяві, а саме шляхом визнання за [PERSON] права власності на вищевказану квартиру за адресою [ADDRESS] , оскільки йому залишається автомобіль, земельна ділянка та побудований на ній будинок. Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне позовну заяву [PERSON] задовольнити частково, та визнати факт її постійного проживання з відповідачем однією сім`єю як чоловіка і дружини тільки з січня 2011 року, оскільки шлюб [PERSON] був розірваний тільки 27 грудня 2010 року, її вимоги щодо розподілу їх сумісного майна, набутого протягом їх сумісного проживання однією сім`єю, є законними, обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами.

Outcome: partial