Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивачка [PERSON]. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просила суд постановити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] р.н., стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки аліменти в розмірі ј з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що 20 липня 2007 р. було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Від даного шлюбу [INFO] р. у них народилась донька [PERSON] в подальшому 04.01.2012 р. відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає разом з матір»ю за адресою : [ADDRESS] в подальшому 13.10.2012 р. було зареєстровано шлюб між [PERSON] та позивачем, від даного шлюбу народилась [INFO] р. донька [PERSON] Вказує, що відповідач [PERSON] жодних відносин з дитиною не підтримує, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, життям дитини взагалі не цікавиться, а також те, що відповідач - як батько дитини повністю само ухилився від виконання своїх батьківських прав просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в її відсутності. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, свого права на участь у судовому засіданні не використав, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведене та те, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду, суд вважає можливим розглянути справу в відсутності відповідача та постановити по справі заочне рішення. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Попільнянської сільської ради Житомирської області в судове засідання не з»явився надавши суду заяву в якій вказували на те, що третя особа підтримує заявлені позивачем позовні вимоги та наполягає на позбавленні відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки позивача вказуючи на висновок засідання комісії з питань захисту прав дитини з врахуванням даних обставин, думки учасників судового розгляду суд вважає можливим розглянути справу в відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно до вимог ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток. За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі -Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Як зазначено у ст.13 Сімейного кодексу України (далі СК України) частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 20 липня 2007 р. було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем ( а.с. 6). Від даного шлюбу [INFO] р. у позивача та відповідача народилась донька [PERSON] ( а.с. 5). В подальшому 04.01.2012 р. відповідно до рішення Попільнянського районного суду Житомирської області шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, дитина [PERSON] проживає разом з матір»ю за адресою : [ADDRESS] ( а.с. 7). Відповідно до довідки завідувача ДНЗ «Чебурашка» від 04.06.2014 р. [PERSON] 2007 р.н. відвідує Попільнянський дошкільний заклад з червня 2013 р. за даний період батько дитини не брав участь у вихованні дитини в межах дошкільного закладу, не відвідував музичні свята, не був присутнім на батьківських зборах ( а.с. 9). Відповідно до довідки завідувача ДНЗ «Сонечко» від 04.06.2014 р. [PERSON] 2007 р.н. відвідувала Попільнянський дошкільний заклад з 2011 р. до червня 2013 р. за даний період батько дитини не брав участь у вихованні дитини в межах дошкільного закладу, не відвідував музичні свята, не був присутнім на батьківських зборах ( а.с. 10) Відповідно до акту обстеженн умов проживання [PERSON] [INFO] р. яка проживає за адресою : [ADDRESS] встановлено, що для дитини сторені всі необхідні умови в даному будинку( а.с. 12). Відповідно до висновку засідання комісії з питань захисту прав дитини Органу опіки та піклування Попільнянської сільської ради Житомирської області вирішено що є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. ( а.с. 13). Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач тривалий час ухилявся та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно неповнолітньої доньки, дитиною взагалі не цікавився, вихованням не займався, матеріальної допомоги на її утримання не надавав та не надає, не приймав участі у житті доньки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги висновок засідання комісії з питань захисту прав дитини Органу опіки та піклування Попільнянської сільської ради Житомирської області суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав є обгрунтованими, повністю доведеними, а отже підлягають задоволенню. Щодо заявлених позивачем позовних вимог, про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки, суд вважає доцільним зазначити наступне. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов»язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. За правилами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, та те, що відповідач не надає коштів на утримання дитини, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини на користь позивача в розмірі ј частини з усіх видів заробітку відповідача оскільки даний розмір взмозі забезпечити потреби дитини і відповідач фактично є спроможним її виплачувати. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Як вбачається з матеріалів справи позов позивачем пред»явлено до суду 24 вересня 2014 р., тому суд вважає доцільним стягнути аліменти саме з часу звернення з відповідним позовом до суду. Крім того суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved