Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивачка 20 жовтня 2016 року звернулась з позовом до відповідача, який є її чоловіком та просить постановити судове рішення, яким стягнути з останнього аліменти на своє утримання в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви на строк її інвалідності; у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності [PERSON], продовжити стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] на відповідний строк без додаткового рішення суду про це, посилаючись на те, що на даний час вона є інвалідом першої групи з жовтня 2015 року, у зв'язку із хворобою вона потребує додаткових витрат на лікування, а відповідач не надає їй матеріальної допомоги, фактично припинивши із нею шлюбні відносини в серпні 2008 року проживають окремо. На підставі ст.75-77, 79, 80 СК України просила позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з'явилась, направивши до суду свого представника. У матеріалах справи містяться заява від представника позивача [PERSON], в якій остання просить продовжити розгляд справи за її відсутності. В минулому судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити. Суду пояснила, що [PERSON] та відповідач по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 1997 року, який розірваний за рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області 20 жовтня 2016 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який між домовленостью між батьками проживає разом з відповідачем. З жовтня 2015 року [PERSON] була встановлена перша група інвалідності за загальним захворюванням, при цьому, вперше їй інвалідність була встановлена ще 17.10.2007 року - третя група інвалідності. При цьому зазначила, що фактично шлюбні відносини між сторонами були припинені в серпні 2008 року і з того часу проживали окремо. Відповідач також у судове засідання не з'явився, надав заяву про продовження розгляду справи за його відсутності. Позовні вимоги не визнає в повному обсязі. При ухваленні рішення просить врахувати його пояснення. Відповідач, в минулому судовому засіданні та в доданих до суду письмових заперечення, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки шлюбно-сімейні відносини вони з позивачем припинили з серпня 2008 року, хоча шлюб офіційно було розірвано 20 жовтня 2016 за рішенням суду. Їхній спільний син [PERSON] є інвалідом дитинства і з серпня 2008 року перебуває на його утриманні, зокрема він забезпечує навчання сина на денному відділенні Жовтоводського промислового технікуму на 2-му курсі, забезпечує його необхідним для проживання та навчання. Також зазначив, що його середня заробітна плата складає 3 613,00 грн., він має на утриманні сина-інваліда, перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, проживає з сином в її будинку, яка не працює та на її утриманні також перебуває неповнолітня дитина, сплачує комунальні послуги і фактично не має змоги надавати матеріальну допомогу колишній дружині. Враховуючи те, що позивач її представник та відповідач скористалися своїми процесуальними правами щодо розгляду справи у їх відсутність, суд вважає можливим закінчити розгляд справи у відсутності вище вказаних осіб, відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України. З урахуванням викладених обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Закон, а саме ст.ст. 75, 77, 79, 80 Сімейного Кодексу України передбачили, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи. Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їх згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій формі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від своїх повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, при розгляді справи про стягнення аліментів на утримання подружжя суд повинен встановити факти, що підтверджують передбачені в законі підстави для такого стягнення та можливість відповідача надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні із дослідженої копії свідоцтва про укладання шлюбу судом безспірно встановлено, що сторони з 18 жовтня 1997 року перебували між собою у шлюбі (а.с.5), який на час розгляду справи у суді розірваний за рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року (а.с.28, 32). Із пояснень сторін також встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який є інвалідом дитинства і з серпня 2008 року перебуває на утриманні відповідача, який, зокрема забезпечує навчання сина на денному відділенні Жовтоводського промислового технікуму на 2-му курсі. Згідно довідки МСЕК №591196, [PERSON] 17.10.2007 року було встановлено третю групу інвалідності по загальному захворюванню./а.с.63/ З довідки №1393 управління Пенсійного фонду України від 12.09.2016 року вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в П`ятихатському об'єднаному управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області по м. Жовті Води та отримує пенсію по інвалідності першої групи загального захворювання, розмір якої становить 1311,00 грн. /7/ В обґрунтування своїх позовних вимог щодо розміру аліментів позивачка посилалася на те, що в теперішній час вона потребує додаткових витрат на лікування, але не може у повній мірі проводити таке лікування за браком коштів. Судом також встановлено, що відповідач має постійну роботу, працюючи на ДП «Схід ГЗК» в ЦЛ КВПіА і його середній щомісячний заробіток становить 3613,13 грн. без відрахування податків./а.с.25/ Неповнолітній син сторін - [PERSON], який проживає разом з відповідачем отримує державну соціальну допомогу дітям-інвалідам в розмірі 1247,00 грн., а також стипендію у розмірі 719,00 грн. /а.с.52,53/ При цьому, [PERSON] - отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам І групи у розмірі - 1311,00 грн. /а.с.7/ Обгрунтовуючи свої заперечення проти заявлених вимог відповідач посилався на те, що на його утриманні знаходиться неповнолітній син [PERSON], [INFO], який є інвалідом дитинства який проживає разом з ним та він забезпечує його навчання на денному відділенні Жовтоводського промислового технікуму на 2-му курсі.Відповідач також пояснив, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою та проживає в належному їй будинку разом із сином, яка не працює та має на утриманні неповнолітню дитину, тому має необхідність нести витрати по утриманню нової сім`ї, а також витрати за надані комунальні послуги. Також, судом безспірно встановлено, та не заперечувалось сторонами, що відповідач разом із сином [PERSON] значаться зареєстрованими за адресою мешкання позивача, яка вимушена оплачувати комунальні послуги за всіх зареєстрованих осіб. У зв'язку із зазначеним, суд доходить до висновку, що позивачка потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, але розмір цієї допомоги має бути визначений в розмірі 1/6 частини від доходу відповідача, оскільки в більшому розмірі він таку допомогу надавати позивачці за своїм матеріальним та сімейним станом не може. Доводи позивачки про те, що вона потребує матеріальної допомоги у більшому розмірі, суд до уваги не бере, оскільки задоволення цих вимог поставило би відповідача у край тяжке матеріальне становище порівняно із самою позивачкою, що само по собі є незаконним та несправедливим. Враховуючи наведене ,

Outcome: partial