Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд із указаним позовом. Просять суд визнати за [PERSON] право власності на ? частини житлового будинку в [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на ? частини житлового будинку в [ADDRESS], в порядку спадкування, після смерті спадкодавця [PERSON] Визнати недійсним заповіт, складений від імені [PERSON] в користь [PERSON], що був посвідчений Андріївською сільською радою від 17 червня 2013 року. В обгрунтування позовних вимог позивачі покликаються на те, що спадкодавець [PERSON] є їх чоловіком та батьком, відповідно, який помер [INFO]. Позивачка [PERSON] перебувала зі спадкодавцем в зареєстрованому шлюбі в період з 11.01.1986 року по 10.03.2011 року. Від цього шлюбу мають дочку [PERSON]. яка є позивачкою в даній справі. Після смерті [PERSON], залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок був збудований колишнім подружжям за час перебування їх в зареєстрованому шлюбі. Однак, в подальшому позивачам стало відомо про те, що спадкодавець [PERSON] 17.06.2013 року склав заповіт в користь свого племінника [PERSON], який є відповідачем по даній справі. Проте, позивачі вважають оспорюваний заповіт недійсним, оскільки переконані у тому, що відповідач [PERSON] скористався безпорадним станом спадкодавця та примусив його скласти такий заповіт. Оскільки, волевиявлення спадкодавця [PERSON] на складення заповіту в користь відповідача [PERSON] було недобровільним, просять суд вказаний заповіт визнати недійсним у судовому порядку. Крім цього, оскільки спірний житловий будинок був збудований під час шлюбу, а відтак є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, право на ? частину якого має позивачка [PERSON], іншу ? частину цього будинку слід визнати за позивачкою [PERSON] в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], оскільки вона є рідною дочкою спадкодавця, яка прийняла спадщину. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, про що в справі є їх письмові розписки (а.с. 96-97). Представник позивачів - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направивши суду письмову заяву про відкладення розгляду справи, мотивуючи її тим, що вона знаходиться у відпустці. Проте, суд не приймає до уваги дану заяву, оскільки така є необґрунтованою, а крім цього відкладаючи розгляд справи попереднього разу представник позивачів погодилась із новою датою розгляду справи, не повідомляючи суд про будь-які перешкоди у її відкладенні, зокрема, про плановану відпустку. Представник відповідача Андріївської сільської ради Буського району Львівської області за довіреністю Кухар С.Є. направила суду письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутності, а її пояснення в ході розгляду справи взяти до уваги. Зокрема, під час розгляду даної справи представник відповідача позові в частині визнання заповіту недійсним заперечила. Суду пояснила, що 17.06.2013 року нею було посвідчено заповіт заповіт від імені [PERSON] в користь його племінника [PERSON] При цьому, представник відповідача пояснила, що перепитавши спадкодавця чи він не бає заповісти своє майно рідній дочці [PERSON], на що спадкодавець відповів, що хоче заповісти все своє майно своєму племіннику [PERSON], який його доглядає, після чого нею було без будь-якого тиску було посвідчено даний заповіт. Крім цього, представник відповідача зауважила, що спадкодавець на день посвідчення заповіту перебував в здоровому глузді, чітко відповідав на поставлені запитання, а його волевиявлення було повністю добровільним. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги заперечив. Суду пояснив, що він здійснював догляд за спадкодавцем [PERSON] та похоронив його, котрий доводиться йому дядьком. Натомість, позивачі жодної участі в цьому не приймали. В червні 2013 року спадкодавець повідомив відповідача, що хоче зробити заповіт в його користь, на що останній відповів, що він забезпечений житлом, а у спадкодавця є донька. Проте, спадкодавець настояв на своєму, після чого склав оспорюваний заповіт в користь відповідача в Андріївській сільській раді Буського району Львівської області. Крім того, відповідач покликається на те, що спірного житлового будинку не існує, а є лише незавершене будівництво, яке розташоване в [ADDRESS], процент готовності якого становить лише 8%, тобто на рівні фундаменту. Також, рішенням Буського районного суду від 13.03.2014 року, котре набрало законної сили, за відповідачем було визнано усі права забудовника на спірне незавершене будівництво. Тому, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю. Вважає, заявлений позов безпідставним, оскільки позивачі жодним чином не довели суду обставини недійсності заповіту, який на його думку є законним, складений [PERSON] добровільно та без будь-якого тиску. Що стосується вимог позивачів про визнання за ними права власності на спірний житловий будинок, то вважає такі безпідставними, оскільки спірний будинок є незавершеним та має 8% готовності, що в силу судової практики являється сукупністю будівельних матеріалів, а не окремим майном. Тому, просить суд у задоволенні заявлених вимог відмовити повністю. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали та всебічно з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з таких підстав. Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] до дня смерті [INFO] проживав і був зареєстрований в [ADDRESS], що стверджується наявною у справі довідкою (а.с. 14). 17 червня 2013 року секретарем Андріївської сільської ради Буського району Львівської області Кухар С.Є. було посвідчено заповіт від імені [PERSON] в користь його племінника [PERSON], за яким спадкодавець заповів все своє майно останньому (а.с. 54). [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про його смерть, копія якого наявна в справі (а.с. 12). Спадкодавець [PERSON] в період з 11 січня 1986 року по 10 березня 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою по цій справі [PERSON]. Інша позивачка по даній справі [PERSON] є дочкою спадкодавця. Наведені обставини встановлені в рішенні Буського районного суду Львівської області від 10.03.2011 року, котре вступило в законну силу. Вказані висновки є обставинами, які не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Рішенням виконавчого комітету Андріївської сільської ради Буського району Львівської області від 13.11.1986 року спадкодавцю [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку в [ADDRESS], яка в подальшому була перейменована на [ADDRESS], про що вдачається із матеріалів даної справи (а.с. 10, 16). Спадкодавець [PERSON] являвся головою домогосподарства по житловому будинку в селі Андріївка по [ADDRESS], 1986 року забудови, загальною площею 46 кв.м., житловою площею 37 кв.м., про що вбачається із наявної в матеріалах справи виписки з погосподарської книги (а.с. 13). Натомість, як вбачається із технічного паспорта на об'єкт незавершеного будівництва, виданого Львівським МБТІ та ЕО від 6.11.2013 року, предметом якого є об'єкт незавершеного будівництва по [ADDRESS], готовність даного будинку становить 8%, а опис - бутобетон. Окрім цього, рішенням Буського районного суду Львівської області від 13.03.2014 року, котре вступило в законну силу, задоволено позов [PERSON], який є відповідачем по даній справі. Так, згідно цього судового рішення за відповідачем [PERSON] визнано усі права забудовника на спірне незавершене будівництво по [ADDRESS], після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с. 89). В силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та роз'яснення Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, в силу яких, якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника, входять до складу спадщини. Натомість, в силу вимог абзацу 6 пункту 3.2 вищевказаних роз'яснень Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, норма ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. При здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва (ч. 1 ст. 376 ЦК) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (абзац 6 пункту 3.2 Роз'яснень). За таких обставин, оскільки спірне незавершене будівництво не є житловим будинком та не було зареєстроване у встановленому законом порядку, враховуючи рішення Буського районного суду Львівської області від 13.03.2014 року, котре вступило в законну силу, а тому суд вважає заявлені вимоги про визнання за позивачами права власності по ? на спірний об'єкт незавершеного будівництва безпідставними, які до задоволення не підлягають. Що стосується позовної вимоги про визнання заповіту недійсним, то суд з цього приводу констатує наступне. Так, статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. В силу п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року N 8 «Про судову практику у справах про спадкування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Однак, позивачі вважають спірний заповіт недійсним, оскільки, на їх думку, такий був складений спадкодавцем [PERSON] під примусом, у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] скористався безпорадним станом спадкодавця та примусив його скласти такий заповіт. Проте, в силу норми ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, оцінюючи наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що при складенні [PERSON] заповіту на користь [PERSON], його волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі спадкодавця, оскільки зібрані у справі докази не свідчать про те, що в момент складення заповіту він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Відтак, суд не знаходить правових підстав для задоволення вказаного позову, а тому приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю за їх безпідставністю та недоведеністю. Ураховуючи викладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 225, 316, 376, 392, 1216, 1218, 1220, 1221, 1223, 1235, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: dismissed