Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, посилаючись на те, що вони є власниками чотирикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Крім них в квартирі зареєстрована [PERSON], відповідач у справі. Відповідач була зареєстрована 16.05.2006 року, але починаючи з вересня 2001 року виїхала з квартири, не проживає в ній, комунальні платежі не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, її особистих речей в квартирі не має. В зв'язку з реєстрацією відповідача вони несуть додаткові витрати по оплаті квартирної плати, це перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним їм майном, тому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, але надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивачі [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.04.1998 року, виданого Виконкомом Лозівської міської ради народних депутатів Харківської області є власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі, крім позивачів, зареєстрована [PERSON], відповідач по справі. Відповідно до довідки про склад сім'ї КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області від 10.07.2018 року, відповідачка [PERSON] зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS]. З вересня 2001 року відповідачка в спірній квартирі не проживає, забрала всі свої особисті речі та з'їхала на інше місце проживання. Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідачка ніяких претензій на житло не мала. Відповідачка в квартирі не з'являється. Всі обов'язки, пов'язані з утриманням квартири, сплати комунальних послуг виконують позивачі по справі. Позивачі, як власники квартири, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладали, ніяких обов'язків перед ним не мають. Позивачі ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинили, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання, членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Факт не проживання відповідача по справі в квартирі [ADDRESS] з вересня 2001 вбачається з акту від 15.06.2018 року, з якого вбачається, що відповідачка [PERSON] з вересня 2001 року, тобто тривалий час, за вище вказаною адресою не проживає. Відповідач в даному випадку своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивачі не користується, але повинні сплачувати з вини відповідача, тощо. Неодноразові, як усні так і письмові вимоги позивачів щодо зняття з реєстрації відповідач ігнорує. Позивачі ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинили, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи відповідач по справі звільнив житлове приміщення з власної волі, але знятися з реєстрації не бажає, ніяких претензій до позивача щодо спірної квартири не має, а тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Відповідач вибув на інше місце проживання, не проживає в квартирі більш ніж один рік, отже з цього моменту він втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved