Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом, підстави та предмет, якого був змінений до початку судового розгляду, про встановлення факту особистої власності нерухомого майна їх померлому батькові [PERSON] На обґрунтування позовних вимог зазначили, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] і вони, як спадкоємці першої черги - діти померлого, звернулися до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS], який належав спадкодавцю на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2005 року. Проте, 25 жовтня 2017 року нотаріусом винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вказаний будинок належав спадкодавцю та померлій матері позивачів - [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки був придбаний в період шлюбу між ними, який був укладений 16.01.1963 року. Позивачі вважають вказаний висновок нотаріуса таким, що не відповідає дійсності, оскільки вказаний спірний будинок був придбаний [PERSON] за власні кошти, а тому був не спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], а його особистою власністю. У зв'язку з цим, вони просили суд визнати право власності на будинок [ADDRESS] за [PERSON] та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по ? на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування. В судовому засіданні позивачі змінені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовільнити. Вказали, що спірний будинок їх батько купив за власні кошти і їх матір не претендувала на свою частку в спільній сумісній власності подружжя. Представник відповідача по справі, Битицької сільської ради Сумської області, у судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньо досліджених наявні у справі докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], про що виконкомом Битицької сільської ради Сумської області внесено актовий запис № 06 від 18 березня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 34). В судовому засіданні встановлено, що позивачі є спадкоємцями за законом після [PERSON], який помер [INFO], про що виконкомом Битицької сільської ради Сумської області внесено актовий запис № 06 від 18 березня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 34). Після смерті якого відкрилась спадщина, окрім земельних ділянок, на житловий будинок [ADDRESS], що належав померлому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12 грудня 2005 року. Позивачі (діти померлого) звернулись з заявами про прийняття спадщини після [PERSON]. Постановою нотаріуса від 25 жовтня 2017 року позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок№ [ADDRESS], оскільки спадкове майно було придбане спадкодавцем в період шлюбу з їх матір'ю - [PERSON], а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Тобто, за загальним правилом, визначеним в Главах 87, 89 ЦК України, здійснення права на спадкування та оформлення спадкоємців в спадкових правах здійснюється через нотаріуса і лише у тих випадках, коли обєктивно неможливо спадкоємцеві оформитись в спадкових правах через нотаріуса суд вправі визнати за таким спадкоємцем право власності на майно в порядку спадкування. При цьому, судом встановлено, що підставою звернення позивача до суду з позовом про встановлення факту належності майна особистою приватною власністю та визнання за ним права власності на спадкове майно став факт винесення нотаріусом 25 жовтня 2017 року постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні відомості про належність спадкодавцю на праві особистої приватної власності спадкового майна, який на час його придбання перебував у шлюбі. Згідно з ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання вказаного майна під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в його набутті, тобто для визнання право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таким чином, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). При цьому, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS] за власні кошти і його померла дружина [PERSON] вважала спірний будинок тільки [PERSON], оскільки у неї на праві особистої власності був будинок в м. Суми. Тому суд приходить до висновку, що житловий будинок [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України, оскільки був придбаний ним за особисті кошти. Встановлені судом обставини, вказують на наявність підстав для задоволення вимог позивачів - визнання права особистої приватної власності [PERSON], який помер [INFO], на житловий будинок [ADDRESS]. Вирішуючи вимоги про визнання за позивачами в порядку спадкування права власності на спадкове майно, а саме будинку [ADDRESS] в судовому порядку, суд приходить до наступних висновків. Як було зазначено вище, судом встановлено, що підставою для відмови нотаріусом у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] стала відсутність у нотаріуса відомостей про належність спадкодавцю відповідного житлового будинку на праві особистої приватної власності. При цьому, позивачами не доведено, що нотаріусом порушується, не визнається або оспорюється право позивачів на житловий будинок, в звязку з чим вони змушені звернутися до суду з позовом про визнання за ними права власності на вказане вище майно. Судом при розгляді даної справи встановлено, що спірний будинок належав спадкодавцеві на праві особистої приватної власності, таким чином, обставини, які були підставою для відмови нотаріусом у оформленні позивачам в їх спадкових правах, відпали. Отже, судом при розгляді справи не встановлено обставин, які б об'єктивно унеможливлювали оформлення позивачами у спадкових правах після смерті [PERSON] через нотаріуса після усунення обставин, що стали підставою для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, що вказує на відсутність достатніх підстав для визнання за позивачами в судовому порядку права власності на майно в порядку спадкування, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову.

Outcome: partial