Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивачка 21.10.2016 року звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСоцбанк», про визнання недійсним пунктів кредитного договору. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.07.2011 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСоцбанк» укладено договір кредиту № 660АІ10110708001 на купівлю автотранспортних засобів. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] просила позов задовольнити з викладених в позові підстав. У судове засідання зявився представник відповідача ПАТ «УкрСоцбанк» [PERSON] та заперечувала проти позовних вимог і просила у позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає за можливе задовольнити позов на підставі наступного. Судом встановлено, що 08.07.2011 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСоцбанк» укладено договір кредиту № 660АІ10110708001 на купівлю автотранспортних засобів. При укладенні третейської угоди було допущено порушення Закону України «Про захист прав споживачів», позивачу не розяснили і не надали Регламент про права та обовязки за такою третейською угодою. В Кредитному договорі відсутній підпис позивача про те, що вона ознайомлена з правами третейської угоди і про Регламент Відповідно до п.п. 1.1., 1.1.1. Кредитного договору, кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 161,680 грн., з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 07.08.2016 року (включно). Згідно з п.1.2 Кредитного договору, кредит надається позичальнику на наступні цілі: марки Honda CIVIC 2011 року випуску, колір білий, згідно з договором купівлі продажу № ДМхА-0001/186 від 05.07.2011 року укладеним з ТОВ «Віді Дрім Моторз» та [PERSON]. На виконання умов Кредитного договору , 08.07.2011 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСоцбанк» укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого є вищезазначений автомобіль. Тобто, ПАТ «УкрСоцбанк» позивачці надано кредит на споживчі цілі придбання автомобіля. А отже, в силу положень п.23 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» отриманий позивачкою кредит є споживчим. Статтею 6 Кредитного договору визначено порядок врегулювання спорів, а саме: 6.1. Всі розбіжності щодо укладення, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним повністю, частково, а також з будь яких інших питань, що стосуються даного Договору, становлять предмет спору та підлягає розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків за адресою: 02002, м. Київ, вул. Раскової, 15. Таким чином, згідно з положеннями ст. ст. 2, 12 Закону України «Про третейські суди», стаття 6 Кредитного договору є третейською угодою, викладеною у Кредитному договорі у вигляді третейського застереження. Відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) з 03.02.2011 року. Особливості регулювання відносин між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, механізм їх захисту та основи державної політики у сфері захисту прав споживачів визначені в Законі України «Про захист прав споживачів». Згідно з положеннями п. 22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем вважається фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника, у тому числі й фінансовій галузі. За ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмір та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладання, так і під час виконання такого договору, відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», не зважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Як вбачається з вищезазначеного, Кредитний договір між позивачкою та ПАТ «УкрСоцбанк» укладено 08.07.2011 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про третейські суди» щодо заборони розгляду третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів. Аналогічні позиції визначені Верховним Судом України у постановах від 20.05.2015 року № 6-64цс15, від 04.11.2015 року № 6-2074цс15 та від 18.11.2015 року № 6-187цс15. Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного Кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. З огляду на те, що ст.6 Кредитного договору суперечить положенням п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди», то згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, вона підлягає визнанню недійсною. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню, у зв'язку з наступних підстав. Відповідно до ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог. Які встановлені ч.1.2.3,5.6 ст.203 ЦК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved