Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання жінки, у разі проживання з нею дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем по справі вони перебували у цивільному шлюбі з 2016 року. Від спільного життя мають дитину сина [PERSON], [INFO]. Після народження дитини стосунки між ними ускладнилися і вони почали проживати окремо, дитина находиться з нею, вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання, хоча працює на шахті. Просить стягнути з нього на свою користь аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, починаючи з моменту предявлення позову до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання позивач надала суду заяву, в якій наполягає на позовних вимогах та просить розглядати справу без її участі (а.с.18). В судове засідання відповідач не зявився, про день та час слухання повідомлений належним чином, надав суду заяву, де визнає позов та просить розглядати справу без його участі.(а.с.19). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі з 2016 року. Від спільного життя мають дитину сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого, позивач вказана його матір»ю, а відповідач вказаний його батьком (а.с.2). Згідно ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.2- ч.4 ст.84 СК України. Згідно ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що відповідач є батьком дитини позивачки, позивачка дійсно знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, не працює, потребує матеріальної допомоги, а відповідач ухиляється від надання позивачці матеріальної допомоги на її утримання, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним і стан здоровя дозволяє йому нести аліментні зобовязання. Доказів на момент розгляду справи стосовно наявності у відповідача інших аліментних зобовязань, а також його стану здоровя, які б були підставою для визначення розміру аліментів за розміром меншим ніж вказаним позивачкою, до суду не надано. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, за винятком якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно розяснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд вважає, що позов в частині, визнаній відповідачем, підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, у даному випадку- з 17.08.2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved