Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про позбавлення права на користування житлом шляхом виселення з будинку та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на наступне. Вона є єдиним власником житлового будинку № 6, який знаходиться по вулиці Гагаріна у селі Шкурупіївка Решетилівського району Полтавської області. Відповідач доводиться їй колишнім чоловіком, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1995 року по 13 липня 2012 року, який на теперішній час розірвано. Відповідач не є співвласником будинку, був зареєстрований у ньому у період шлюбу та проживає по теперішній час. Вона вважає, що оскільки вона не укладала з відповідачем жодного договору оренди чи найму житла, то він не має правових підстав проживати в даному будинку. На її прохання добровільно звільнити житлове приміщення, він відмовився та продовжує проживати у згаданому будинку, чим, на її думку, перешкоджає їй у користуванні її майном. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач вселився у житловий будинок на законних підставах, оплачує комунальні послуги та не чинить перешкод у користуванні житлом позивачкою. Представник третьої особи Решетилівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду /а.с.120/. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків [PERSON]І та [PERSON], дослідивши матеріали справи та давши юридичну оцінку доказам по справі приходить до наступного. Судом встановлено, що 13 липня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-КЕ № 075861, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області 13 липня2012 року /а.с.4/. Зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 листопада 2007 року вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Полтавська область, Решетилівський район, село Шкурупіївка, вул. Гагаріна, буд.6, на підставі договору дарування, посвідченого Решетилівською ДНК від 16 липня 1993 року, реєстраційний №1478 та договору дарування, посвідченого Решетилівською ДНК від 17 квітня 1996 року, реєстраційний № 811 та рішення Решетилівського районного суду, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30 листопада 2007 року /а.с.5/. У судовому засіданні встановлено, що у вказаному житловому будинку, [PERSON] був зареєстрований у звязку з укладенням шлюбу з [PERSON] у квітні 1996 року та зареєстрований і продовжує у ньому по теперішній час. Частиною 4 ст. 156 Житлового Кодексу України передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (у тому числі і дружина власника). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. До цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Стаття 162 Житлового Кодексу України передбачає плату за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові. У своєму позові [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] не оплачує житлово-комунальні послуги, однак це спростовується копіями розрахункових книжок за спожиту електроенергію, за користування природним газом, по сплаті за воду і водовідведення, виданими на імя [PERSON] /а.с.129-132/. Судом також встановлено, що [PERSON] надано субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг на опалювальний період з жовтня 2015 року по вересень 2016 року, на житловий будинок у селі Шкурупії Решетилівського району Полтавської області /а.с.133/. Посилання позивачки [PERSON] на те, що відповідач перешкоджає власнику проживати у спірній квартирі є безпідставним та нічим не обґрунтованими, оскільки відповідач вселився в квартиру як член сім'ї власника, договір найму між сторонами не укладався, крім того позивачкою не надано жодних доказів того, що відповідач чинить їй будь-які перешкоди у користуванні житлом. З листів Прокуратури Решетилівського району Полтавської області від 09 грудня 2013 року № 98-62-13, від 25 жовтня 2013 року № 77 від 30 жовтня 2013 року № 98-62-13 та Решетилівського РВ УМВС України в Полтавській області від 04 липня 2014 року № 3880, від 19 листопада 2013 року № 7284 та від 19 листопада 2013 року № 7293 не вбачається порушень з боку [PERSON] чи будь-яких протиправних дій /а.с.166-171/. Свідок [PERSON], яка є сестрою позивачки, у судовому засіданні повідомила, що відповідач ремонт у будинку не проводить, припустила, що [PERSON] вивіз із дому інструменти, зі слів племінника знає, що [PERSON] не давав йому жити у спірному будинку. Однак її свідчення побудовані на припущеннях, оскільки вона не була очевидцем перелічених нею подій, крім того, вони спростовуються показами іншого свідка [PERSON] та наданими самою позивачкою листами з правоохоронних органів, з яких вбачається, що жодних протиправних дій відповідачем не вчинено. [PERSON], який проживає по сусідстві зі спірним будинком у судовому засіданні повідомив, що у будинку № 6, який знаходиться по вул. Гагаріна у селі Шкурупіївка Решетилівського району Полтавської області проживає [PERSON], обробляє там город, [PERSON] у даному будинку не проживає, оскільки йому відомо, що вона одружилась вдруге та проживає зі своїм чоловіком у місті Мирогород Полтавської області, він не бачив, щоб відповідач чинив перешкоди у проживанні в будинку її дітей, у кінці лютого місяці [PERSON] приїхала до будинку, коли [PERSON] не було вдома, зрізала замки у будинку та гаражі та вивезла речі. Крім того, суд не сприймає акт обстеження від 24 лютого 2016 року, як належний доказ по справі, оскільки складений він двома особами, однією з яких є сестра позивачки, він має субєктивний характер, крім того, з даного акту неможливо встановити стан будинку до вселення відповідача, а саме, чи вплинули дії відповідача на попередній стан будинку та якщо вплинули, то яким чином поліпшили чи погіршили. За висновками комісії, яка провела даний огляд та склала акт, будинок потребує ремонту і опалення. /а.с.203/. Також із даного акту вбачається, що кімната, у якій проживає [PERSON], та кухня, якою він користується, чисті, охайні, є тепло та світло, тобто проживаючи у житловому, будинку, належному позивачці, [PERSON] підтримує частину будинку, у якій проживає у належному стані. При цьому суд зауважує, що до обовязків [PERSON] не належить проведення ремонту будинку позивачки. Суд також зауважує, що з наданих позивачем доказів вбачається, що житловий будинок, правом користування яким позивачка [PERSON] просить позбавити відповідача, належить [PERSON]. Жодних доказів належності домоволодіння [PERSON] або доказів зміни прізвища позивачкою не надано. Однак, у судовому засіданні сторони не оспорювали факт належності домоволодіння [PERSON] Суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до висновку про\~\~відсутність підстав для виселення позивача, оскільки [PERSON] є добросовісним користувачем житлового будинку, оскільки сплачує комунальні послуги, несе інші витрати щодо утримання частини житлового будинку, у якій проживає, підтримує її в належному стані, використовує її за призначенням, а тому підстави для виселення [PERSON] відсутні. Що стосується вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку за спірною адресою то вони, на думку суду, задоволенню не підлягають, оскільки покладення певного обов'язку або надання дозволу стороні у справі, яка не є відповідачем, неможливо. У той же час відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. [PERSON] є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, та положення його ст.7 підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання відповідача можливе за умови набрання законної сили рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, або за умови розгляду судом вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації відповідача за адресою цього житла, проте, у задоволенні вимог позивачки [PERSON] про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням шляхом виселення відмовлено. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed