Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В позові посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який 12.01.2011 року розірвано рішенням Путильського районного суду. Під час спільного проживання в шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання в розмірі 4000 грн. щомісячно на період його навчання. В судове засідання позивачка не з`явилася, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи в її відсутності. Позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, а тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували між собою в зареєстрованому шлюбу, який між ними було розірвано, що підтверджується копією рішення Путильського районного суду від 12.01.2011 року. Під час вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю, що підтверджується довідкою Путильської селищної ради № 2246 від 01.12.2021 року. Згідно рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 12.01.2011 року з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання їхнього спільного сина в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Так, на момент звернення позивача до суду з даним позовом [PERSON] досяг повноліття. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. Разом з тим, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За наслідками розгляду справи встановлено, що [PERSON] [INFO] , навчається в Чернівецькому професійному машинобудівному ліцеї, на денній формі навчання за професією «Слюсар з ремонту колісних тракторних засобів; водій автотранспортних засобів (категорії «В», «С») строком з 01.09.2020 року до 31.01.2022 року. Наведене підтверджується копією довідки вказаного навчального закладу № 2 від 01.10.2020 року. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ що батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, будь-яких доказів щодо незадовільного стану здоров`я, важкого матеріального стану чи перебування на його утримання інших дітей чи непрацездатних осіб не надав. При цьому суд враховує також ту обставину, що за рішенням суду з нього на користь позивача стягувалися аліменти на утримання їхнього спільного сина у розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття та доказів наявності заборгованості зі сплати аліментів матеріали справи не містять. Наведені обставини свідчать про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів, у зв`язку з навчанням його повнолітнього сина та розмір аліментів в розмірі 4000 грн. не буде становити для нього надмірний тягар. З урахуванням конкретних обставин справи, наданих сторонами доказів, однакового обов`язку обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які потребують допомоги у зв`язку з навчанням, суд приходить до висновку, що відповідач повинен та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує на теперішній час навчання, і у зв`язку з чим її потребує на весь період його навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Крім того, відповідно до ст.ст. 201, 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Так, позивач звернулась до суду з позовом 26.01.2021 року та саме з цього часу з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 908,00 гривень в дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 181, 182, ч. 1, 2 ст. 184, 191, 199 СК України,

Outcome: approved