Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому зазначили, що їм та відповідачу [PERSON], а також [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира [ADDRESS]. В вищезазначеній квартирі усі співвласники зареєстровані з моменту вселення, а саме з 1966 року, а відповідач моменту народження. У 2007 році відповідач забрав усі свої речі та виїхав з квартири на інше постійне місце проживання в Росію де проживає по теперішній час. Відповідач більше в квартиру не повертався, участі в оплаті за комунальні послуги, в ремонтах та утриманні квартири не приймає. Відповідач не проживає в квартирі більше десяти років, але добровільно знятися з реєстрації за цією адресою не може, оскільки живе за кордоном. З вини відповідача позивачі змушені шукати гроші щоб сплачувати за комунальні послуги та нести інші витрати, що для них матеріально вкрай важко, оскільки вони є пенсіонерами, крім того вони не можуть оформити субсидію, у звязку із чим просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Позивачі у судове засідання не зявились, надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Суд, за згодою позивачів, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст.279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачам [PERSON], [PERSON] та відповідачу [PERSON], а також [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності № 647, виданого 07 вересня 2005 року Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, зареєстрованого в ОП Запорізького МБТІ за номером запису 35673 в книзі № 204 від 03 жовтня 2005 року. [PERSON], зареєстрований за адресою: [INFO], але не проживає у квартирі з 2007 року. Оплату за квартиру та комунальні послуги не здійснює. Відповідач виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Згідно ст.\~383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником. Також у статті 41\~Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 5\~ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.\~ Як розяснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивачі правомірно вимагають усунення будь-яких порушень їх прав. Судом встановлено, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачам здійснювати своє право власності на квартиру, а саме змушує нести додаткові витрати по утриманню житла, а також не дає змоги оформити субсидію для поліпшення їх матеріального становища. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.\~\~

Outcome: approved