Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання сина та стягнення додаткових витрат. В позові зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22.08.2014, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2016р. розірваний. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина, [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 21.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2020 року визначено місце проживання сина з матір`ю та графік спілкування з батьком. З часу присудження аліментів у 2017 році через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилась вартість життя, у зв`язку з чим, суми аліментів, що стягнута судом у 2017 році недостатньо для забезпечення навіть мінімальних потреб сина. У позивача з 2017 року відбулись зміни у сімейному становищі та складі родини, 30.01.2018 року позивач, [PERSON] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , а [INFO] у позивача народилась донька - [PERSON] , у зв`язку з чим позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3 років. Позивачу відомо, що доходи відповідача з 2017 року збільшились, майновий стан покращився. Як вбачається з майнової декларації відповідача за 2019 рік у 2019 році відповідач отримав доходи у розмірі 164 271 грн. (аліменти сплатив 12 000 грн.), має у власності нерухоме майно (частину квартири), 27.09.2019 року придбав автомобіль HYUNDAI Accent. Разом з тим, матеріальний стан позивача погіршився: в зв`язку із перебуванням у відпустці по догляду за дитиною, доходи позивача зменшились; виникла потреба у витратах на утримання новонародженої доньки; виникли додаткові витрати на лікування, обстеження, розвиток сина, в тому числі, на відвідування [PERSON] логопеда у період з квітня 2018 року по січень 2019 року. Розмір витрат на оплату послуг логопеда за період з квітня 2018 року по січень 2019 року склав 13 770 грн. Відповідачу відомо, що син відвідував логопеда, батько познайомився зі спеціалістом, дізнавався про результати занять, але оплатити вартість занять батько не забажав. Продовження таких занять є необхідним для дитини і в подальшому, що потребує подальших матеріальних витрат. Дитина, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у дитячого психіатра, проходить систематичне обстеження і лікування у невропатолога, має потребу у відвідуванні занять психолога та логопеда. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у частці від заробітку (доходів) відповідача. Також просить стягнути понесені додаткові витрати, які пов`язані із станом здоров`я та розвитком сина 1/2 вартості яких має бути відшкодована відповідачем. З відповідача на користь позивача мають бути стягнуті додаткові витрати на дитину на відшкодування вартості занять з розвитку мовлення з логопедом, які понесла позивач за минулий період, (з квітня 2018 року по січень 2019 року) у розмірі 6\~885,0 грн. (13770 грн. / 2 = 6 885 грн.) та витрати на медикаментозне лікування 967,40 грн. (1934,80 грн. /2 =967, 40 грн.) Позивачка та її представник адвокат Серболова Н.М. в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі на задоволенні позову наполягали. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з пошуком адвоката та врахувати, що у його родича з близького оточення гостре респіраторне захворювання COVID-19. Розглянувши зазначене клопотання відповідача, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню, враховуючи процесуальні норми щодо строків розгляду справи, оскільки справа перебуває в провадженні суду з 22.05.2020 року, а за заявами [PERSON] розгляд справи вже двічі відкладався, а саме відкладалися судові засідання призначені на 14.07.2020 і 11.09.2020 року. Крім того, суд звертає увагу, що до цього часу, відповідач [PERSON] не скористався своїм процесуальним правом та не надав суду у п`ятнадцятиденний строк відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.08.2014, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2016р. був розірваний. (а.с. 13) Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.09.2014 року. (а.с. 9) Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 21.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 10-12) Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2020 року визначено місце проживання сина [PERSON] [INFO] , з матір`ю [PERSON] та визначено графік спілкування з батьком. (а.с. 42-47) Дитина проживає та знаходиться на утриманні у позивачки, відповідач окрім сплати аліментів, додатково нічим дитині не допомагає. 30.01.2018 року позивач, [PERSON] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище на [PERSON] . (а.с. 25) [INFO] у [PERSON] народилась донька - [PERSON] , у зв`язку з чим позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3 років. (а.с. 26) Доходи відповідача з 2017 року збільшились, майновий стан покращився, як вбачається з майнової декларації відповідача за 2019 рік він отримав доходи у розмірі 164\~271,0 грн. (аліменти сплатив 12 000 грн.), має у власності нерухоме майно (частину квартири) та 27.09.2019 року придбав автомобіль HYUNDAI Accent. (а.с. 15-19) Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст.\~51\~Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. Згідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідност.181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст.192\~СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна правова позиція викладена у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до абз. 2 ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Право вимагати заміни способу присудження аліментів може обумовлюватися мінливістю життєвих обставин, зазначенихст.182 - 184 СК України. Згідно з ч. 2 статті 182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки СК України не містить імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 05 лютого 2014 року №6-143цс13. Позовні вимоги\~ [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на зміні законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів на утримання сина, недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дитини, зміні сімейного стану позивача. Розмір аліментів не має бути нижчим, ніж встановлено законом і цей гарантований мінімальний розмір станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років становить: з 1\~січня 2020\~року -\~2218\~гривень;\~з 1\~липня -\~2318\~гривень;\~з 1\~грудня -\~2395\~гривень. При прийнятті рішення щодо зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, суд бере до уваги те, що аліменти є необхідністю для забезпечення нормальних матеріальних умов життя дитини, і приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Приймаючи до уваги, що на теперішній час аліменти на малолітню дитину стягуються у розмірі 1000 грн., що нижче прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років та зросли потреби у забезпеченні дитини необхідним для нормального її проживання, суд прийшов до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню, змінивши спосіб стягнення аліментів на користь позивачки на утримання дитини з 1000 грн. щомісячно на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В зазначеній нормі закону йдеться про те що обов`язок у батьків брати участь у додаткових витратах виникає лише за умови, якщо ці витрати пов`язані з особливими обставинами, тому особа, яка звертається з вимогами про стягнення додаткових витрат, в порядку статей 10, 60 ЦПК України зобов`язана доводити не тільки факт того, що на дитину були додатково понесені витрати, а й те, що ці витрати були понесені у зв`язку з особливими обставинами, у даному випадку - у зв`язку з хворобою дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Відповідно до наданих виписок з історії хвороби [PERSON] , [INFO] , перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра з діагнозом «Порушення розвитку експресивної мови», проходить систематичне обстеження і лікування, має потребу у відвідуванні занять психолога та логопеда. Також дитина перебуває на диспансерному обліку у лікаря алерголога. (а.с. 27-29) Позивачкою [PERSON] були понесені додаткові витрати, які пов`язані із станом здоров`я та розвитком сина [PERSON] , на послуги логопеда [PERSON] за період з квітня 2018 року по січень 2019 року у розмірі 13\~770,0 грн., що підтверджується чеком від 24.03.2020 року. (а.с.30-33) Вказані потреби обмовлені станом здоров`ям і необхідністю мовленевого розвитку дитини, який впливає на загальний розумовий розвиток дитини, про що батьки мають спільно дбати. Таким чином,\~суд приходить\~до висновку,\~щоз відповідача повинні бути стягнуті додаткові витрати на дитину на відшкодування вартості занять з розвитку мовлення з логопедом, які понесла позивач у сумі 6\~885,0 грн. (13770 грн. / 2 = 6 885 грн.). Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача витрати на медикаментозне лікування у розмірі 967,40 грн. (1934,80 грн. /2 =967, 40 грн.). В позовній заяві позивачка не зазначає, які саме та коли були придбані медичні препарати та яку саме суму, а зазначає, що сума загальних витрат понесених нею в минулому та надає ксерокопії касових\~чеків,деякі частково не можливо прочитати через погану їх якість.(а.с. 34-41) Судом було досліджені надані позивачкою ксерокопії касових чеків, частина з яких за 2018, 2019 роки, та на всі зазначені медичні препарати відсутнє призначення лікаря. Відповідно до п. 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст.\~185\~СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Верховний Суд України в постанові від 13 вересня 2017 року (справа №6-1489цс17) звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обгрунтовуватися відповідними документами, витрати на спеціальний медичний огляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо. Проаналізувавши докази, надані позивачкою щодо додаткових витрат на медикаментозне лікування дитини,\~суд приходить\~до висновку,\~що позивачкою\~не підтверджено\~дійсно понесених\~додаткових витрат\~на лікування\~сина [PERSON] на загальну суму 1934,80 грн., суду не надано жодного належного доказу, як-то оригіналів фіскальних чеків чи накладних на підтвердження витрат на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення за призначеннями лікаря, доказів щодо наявності відповідних призначень дитині, або будь-яких інших допустимих доказів на підтвердження реально понесених позивачкою витрат, які підтверджені відповідними висновками лікарів. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача витрат на медикаментозне лікування у розмірі 967,40 грн. слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. Відповідно дост.141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved