Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивачка 28 вересня 2020 звернулася у суд з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2014 року і від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Однак спільне життя у неї з відповідачем не склалося, так як між ними не має взаєморозуміння, вони виявилися людьми з різними характерами і поглядами на сімейне життя, через що виникали сварки і суперечності. Зважаючи на те, що вже більше восьми місяців вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та, окрім цього, відносини між ними вже тривалий час мають негативний характер, вважає, що шлюб між ними є лише формальним. Також наголошує, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів, а відтак це лише погіршить стан її відносин з відповідачем і продовжить їх перебіг у часі. На підставі наведеного просить шлюб розірвати. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, надав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснив, що подружнє життя у позивачки з відповідачем не склалося, постійно виникали сварки і конфлікти, чому вони розійшлися і з квітня 2020 проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивачка втратила до відповідача хороші почуття і примирення між ними неможливе, вона переконана, що їх шлюб розпався остаточно. Просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, проте подав до суду заяву про надання строку для примирення та зупинення провадження у справі, в якій зазначив, що розлад сімейних відносин має тимчасовий характер, він хоче зберегти сім`ю та спільно з позивачкою виховувати малолітню доньку. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, заслухавши пояснення представника позивачки, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.\~110,\~112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений один із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2014 року і від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки, з квітня 2020 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Суд намагався зберегти сім`ю сторін, в листопаді 2020 року надавав їм термін для примирення, проте вони не помирилися і помиритися позивачка з відповідачем не бажає, так як втратила до нього хороші почуття. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.ст.12, 89, 141, 264, 265, ЦПК України,

Outcome: approved