Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області 26.01.2016 року з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, в якій зазначає, що з відповідачем по справі з травня 2013 року до жовтня 2015 року мешкали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. У сторін по справі, в період спільного проживання, народилась [INFO] року донька - [PERSON], батьком дитини є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження доньки. З жовтня 2015 року сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою. Відповідач добровільно допомогу на утримання доньки не надає, їй також не допомагає, в наслідок чого у позивача склалось скрутне матеріальне становище, оскільки вона не працює та доходу немає, їй також відомо, що відповідач інших дітей не має та аліменти на інших осіб не сплачує. Просить суд стягувати щомісячно з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі однієї тисячі п'ятиста гривень, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також просить суд стягувати щомісячно з відповідача аліменти на її утримання, у твердій грошовій сумі у розмірі однієї тисячі п'ятиста гривень починаючи з 1 січня 2016 року до досягнення дитиною трьох років. У судове засідання з'явилась позивачка [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, доповнивши їх тим, що вважає, що вважає, що відповідач умисно не працює, щоб не надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини та на її утримання, хоча має господарство. Вона доходу, крім допомоги на дитину, яку їй сплачує держава, не отримує, має борг по кредиту перед банком, який змушена була взяти, щоб годувати, одягати та лікувати дитину. Крім того, в теперішній час дитина також хворіє, а відповідач відмовляється надавати допомогу, на підтвердження зазначеного надала суду копії документів. Просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав частково, пояснив, що дійсно неповнолітня дитина - [PERSON] його донька, але на даний час він не працює, зареєстрований в Центрі зайнятості як безробітний та лише у лютому поточного року почав отримувати допомогу по безробіттю, крім того має на утримання хвору матір, яка потребує лікування, надав суду відповідні документи. Відповідач також зазначив, що доходу з господарства не має, не відмовляється допомагати дитині, але розмір аліментів, який просить позивачка стягувати з нього на утримання дитини занадто великий, таких коштів він не має. Щодо стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку заперечував, просить суд в цій частині відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд дійшов наступних висновків: Згідно з копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 24 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, у сторін по справі, [INFO] року народилась донька - [PERSON], про що зроблено актовий запис № 536, батьком зазначено відповідача [PERSON], матір'ю - позивачку [PERSON] (а.с.4) Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч. 3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Судом встановлено, що згідно довідки з К-Дніпровського РЦЗ від 11.03.2016 року, відповідач з 26.01.2016 року зареєстрований як безробітний та з лютого 2016 року отримує допомогу (а.с.33), проживає разом із своєю матір'ю, що підтверджується довідкою з місця мешкання (а.с.32), мати відповідача перебуває на «Д» обліку та має захворювання - Артеріальна гіпертензія ІІ типу, що підтверджується медичною довідкою (а.с.31). Разом з тим, судом також встановлено, що позивачка [PERSON] не працює, на обліку в Енергодарському міському центрі зайнятості не перебуває, допомогу не отримує (а.с.20), перебуває на обліку в Енергодарському УПСЗН та одержує від держави щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини (а.с.21), при цьому суд також враховує зобов'язання матеріального характеру які має позивачка, а саме: щомісячна оплата за надані житлово-комунальні послуги (а.с.23-26), наявність кредитного зобов'язання перед банком (а.с.22), яка, як зазначила у своїх поясненнях позивачка, виникла в наслідок необхідності покупки для дитини одягу, ліків, на інших речей необхідних для повноцінного розвитку дитини. Суд також враховує, що відповідачем не надано доказів, що він є непрацездатною особою, а навпаки, відповідачем надано до суду докази того, що він працездатна особа, яка шукає роботу (перебування на обліку в центрі зайнятості). Аналізуючи вищезазначене, суд вважає, що вимоги позивачки щодо щомісячного стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають частковому задоволенню, а саме, суд вважає, що відповідач повинен виплачувати позивачці аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо призначення аліментів на утримання непрацездатної дружини до досягнення дитиною повноліття, суд прийшов до наступних висновків: Згідно ч.2 ст.91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст.84 СК України, право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] - є відповідач по справі, згідно довідки з місця проживання № 1404, неповнолітня [PERSON], [INFO] проживає разом зі своєю матір'ю - позивачкою по справі (а.с.5). Тобто, відповідач, який є батьком дитини, повинен надавати допомогу і дружині, з якою проживає їх спільна дитина. Судом також встановлено, що відповідач не працює, позивачка просить стягувати щомісячно з відповідача на її утримання аліменти, до досягнення дитиною трирічного віку, в твердій грошовій сумі у розмірі однієї тисячі п'ятиста гривень. Однак, суд не погоджується з таким розміром аліментів, оскільки, як встановлено, матеріальний стан відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти в розмірі який просить позивачка. У зв'язку із зазначеним, суд вважає, що в цій частині, вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню та лише у розмірі 1/10 частини від заробітку (доходу) відповідача до досягнення донькою [PERSON], [INFO], три річного віку. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, згідно із змістом ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним погіршенням матеріального становища платника аліментів, він може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів, і таке погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни розміру їх присудження, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, заслухавши пояснення сторін по справі, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилались позивач, відповідач як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд з урахуванням вищевикладеного, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно та на користь дружини на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку - у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня звернення до суду та суд вважає, що визначений розмір аліментів є об'єктивним з огляду на вимоги закону та обов'язку батьків утримувати своїх дітей та батька дитини по утриманню дружини з якою проживає дитина. Крім того, згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на час календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Позивачка звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою 26.01.2016 року, згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 № 928-VIII, мінімальна заробітна плата у 2016 році становить: з 1 січня - 1378 гривень. Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551 грн. 20 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial