Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу №239 від 03.04.2001 року нерухомого майна квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 64,60 кв.м., житловою площею 39,30 кв.м, зареєстрований Товарною Універсальною біржею «Клондайк» 03 квітня 2001 року, зареєстрований в ММБТІ 23.04.2001 р. за №18369, укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку. Мотивуючи свої вимоги тим, що вказана квартира належала їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а вони є єдиними її спадкоємцями. На теперішній час вони не мають можливості оформити свої спадкові права, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачів по справі, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є рідними синами [PERSON] , свідченням чого свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Раніше квартира [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 64,60 кв.м., житловою площею 39,30 кв.м, належала відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло, посвідченого 28.09.2000 року ЖКВ ВО «Зоря», зареєстрованого Миколаївським бюро технічної інвентаризації від 30 листопада 2000 року за №18369. 03 квітня 2001 року на Товарній Універсальній біржі «Клондайк» за номером 239 зареєстрований договір купівлі - продажу нерухомого майна квартири квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 64,60 кв.м., житловою площею 39,30 кв.м, зареєстрований Товарною Універсальною біржею «Клондайк» 03 квітня 2001 року, зареєстрований в ММБТІ 23.04.2001 р. за №18369, укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку. Договір купівлі-продажу вказаної квартири підписаний сторонами власноручно. До теперішнього часу ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявили, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору купівлі-продажу квартири сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] на біржі, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивачі вказують, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. [INFO] [PERSON] померла, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на квартиру [ADDRESS] . 23 серпня 2018 року [PERSON] та [PERSON] звернулися з заявами до Другої миколаївської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою державного нотаріуса Другої миколаївської державної нотаріальної контори Рябоконь К.Л. позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] нотаріально не був посвідчений. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу квартири між сторонами, покупцем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у квітні 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивачі на теперішній час не мають можливості оформити свої спадкові права після смерті матері, оскільки договір купівлі-продажу квартири не був нотаріально посвідчений. Приймаючи до уваги те, що позивачі не мають можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним та підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3410,00 грн. з кожного по 852 грн. 50 коп.

Outcome: approved