Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів про визнання дійсним договору № 1134/98 купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (Щепкіна) в місті Одесі, який зареєстрований 26.06.1998 року на Одеській Новій Біржі, між [PERSON], [PERSON] і [PERSON], що діяв в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на підставі Розпорядження Центральної райадміністрації виконкому Одеської міської ради № 683 від 23.06.1998 року, дійсним, а також визнання за [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] відповідно за кожним право власності на 1/2 частину квартири № 24, яка складається з однієї жилої кімнати, площею 12,7 кв.м. та загальною площею 31,1 кв.м., в будинку № 11 по вулиці Єлісаветинської (раніше Щепкіна) в місті Одесі. У судовому засіданні позивач [PERSON] просив справу слухати без фіксації судового процесу. В судове засідання відповідачі не зявились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись завчасно в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, свою думку щодо позову у будь-якій формі не висловили. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб,які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 26.06.1998 року [PERSON] та позивачка [PERSON] (після заміжжя [PERSON]) [PERSON] придбали у [PERSON], що діяв в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], квартиру [ADDRESS] (на той час Щепкіна) у м. Одесі, що складається із однієї житлової кімнати, площею 12,7 кв.м., та загальною площею 31,1 кв.м. Договір № 1134/98 купівлі-продажу нерухомого майна був оформлений на Одеській Новій Біржі, однак не був нотаріально засвідчений. 26.03.2014 року померла [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина, на яку єдиним спадкоємцем є [PERSON] В передбачений законодавством строк [PERSON] звернувся до Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області (місце відкриття спадщини), для одержання свідоцтва про прийняття спадщини за законом. При укладенні договору купівлі-продажу між сторонами було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору і дотримано усіх вимог щодо укладення даного виду угод. До підписання договору позивачі повністю сплатили відповідачу вартість квартири. Після підписання договору відповідач звільнив квартиру. У відповідності з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо визнання за позивачами права власності на 1/2 частину квартири № 24, яка складається з однієї жилої кімнати, площею 12,7 кв.м. та загальною площею 31,1 кв.м., в будинку № 11 по вулиці Єлісаветинської в місті Одесі, оскільки, з матеріалів справи вбачається, що КП «ОМБТІ та РОН» вже зареєстроване право власності на спірну квартиру 30 червня 1998 року. Крім того, в супереч ст. 60 ЦПК України позивачами не надано доказів того, що вони позбавлені права вільно та на свій розсуд розпоряджатися спірною квартирою, їм чинять перешкоди у розпорядженні майном, або не визнають їх право. Задовольняючи частково даний позов, суд також виходить з того, що в силу ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права, а задоволення даного позову, крім відповідності вищенаведеним нормам діючого цивільного законодавства, поряд з цим узгоджується з його загальними засадами, зокрема неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України). Також, суд вважає, що причини пропуску позивачами трьохрічного строку на звернення з позовом до суду є поважними, тому пропущений строк підлягає поновленню.

Outcome: partial