Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, у подальшому вказаний позов було уточнено та збільшено позовні вимоги, так позивачі звернулися до суду стосовно встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] та [PERSON] зазначили, що [INFO] померла їх мати - [PERSON] . За життя [PERSON] своїм майном не розпорядилася та не залишила заповідальне розпорядження. На час відкриття спадщини з померлою проживали її діти - [PERSON] та [PERSON] , від спадщини вони не відмовлялися, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті матері відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. [INFO] помер батько позивачів - [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповідальне розпорядження посвідчене секретарем Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області 19 серпня 2010 року, зареєстроване в реєстрі за № 164, яким заповідав усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день його смерті буде йому належати та на що він за законом матиме право своєму сину та доньки, позивачам по справі - [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді права власності на: -житловий будинок [ADDRESS] , який складається в цілому із житлового будинку літ. А загальною площею 119,40 кв. м, житловою площею 90,10 кв. м, підсобною площею 29,30 кв. м, погрібу літ. а, літньої кухні літ. Б, навісу літ. б, сараю літ. В, вбиральні літ. Г, огорожі № 1-5, споруди №6; -земельну ділянку площею 0,2081 га, розташовану в [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] ; -земельну ділянку площею 0,40 га, розташовану на території с. Долинське, Ренійського району, Одеської області, цільове призначення якої - для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 04 лютого 1997 року, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 530; -земельну ділянку площею 1,76 га, розташовану на території Долинської сільської ради, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер - [NUMBER] ; -земельну ділянку площею 1,76 га, розташовану на території Долинської сільської ради, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер - [NUMBER] . У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. [PERSON] на час відкриття спадщини проживала з померлим, від спадщини не відмовлялася, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Через деякий час після смерті батьків, відповідно до вимог чинного законодавства, позивачі звернулися до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 27 листопада 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів та неможливістю встановити факт родинних відносин. Позивачі у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщалися належним чином. Представник позивачів - адвокат Златі Н.С. у судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про дату, час та місце проведення судового засідання сповіщався належним чином, надав суду заяву, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає та проти його задоволення не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивачів, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [INFO] померла мати позивачів - [PERSON] . За життя [PERSON] своїм майном не розпорядилася та не залишила заповідальне розпорядження. На час відкриття спадщини з померлою проживали її діти - [PERSON] та [PERSON] , від спадщини вони не відмовлялися, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті матері відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [INFO] помер батько позивачів - [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповідальне розпорядження посвідчене секретарем Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області 19 серпня 2010 року, зареєстроване в реєстрі за № 164, яким заповідав усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося та взагалі усе те, що на день його смерті буде йому належати та на що він за законом матиме право своєму сину та доньки, позивачам по справі - [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді права власності на: -житловий будинок [ADDRESS] , який складається в цілому із житлового будинку літ. А загальною площею 119,40 кв. м, житловою площею 90,10 кв. м, підсобною площею 29,30 кв. м, погрібу літ. а, літньої кухні літ. Б, навісу літ. б, сараю літ. В, вбиральні літ. Г, огорожі № 1-5, споруди №6; -земельну ділянку площею 0,2081 га, розташовану в [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] ; -земельну ділянку площею 0,40 га, розташовану на території с. Долинське, Ренійського району, Одеської області, цільове призначення якої - для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 04 лютого 1997 року, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 530; -земельну ділянку площею 1,76 га, розташовану на території Долинської сільської ради, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер - [NUMBER] ; -земельну ділянку площею 1,76 га, розташовану на території Долинської сільської ради, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер - [NUMBER] . У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦПК України, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса. [PERSON] на час відкриття спадщини проживала з померлим, від спадщини не відмовлялася, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Через деякий час після смерті батьків, відповідно до вимог чинного законодавства, позивачі звернулися до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 27 листопада 2018 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів та неможливістю встановити факт родинних відносин. Згідно пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. У свідоцтві про народження [PERSON] серія [NUMBER] батьком записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . У свідоцтві про народження [PERSON] серія [NUMBER] батьком записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Однак у свідоцтвах про смерть та правовстановлюючих документах на спадкове майно батьків позивачів значяться , як [PERSON] та [PERSON] . Помилка в написанні призвіщ батьків та ім`я матері в свідоцтвах про народження позивачів, що є єдиним документом що підтверджує родинний зв`язок між ними та їх батьками не дає можливість позивачам вирішити юридичні питання. Судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] дійсно є сином та донькою [PERSON] та [PERSON] , а тому, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів стосовно встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню, а факт - встановленню, оскільки він має юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення особистих немайнових та майнових прав, відповідно до положень чинного законодавства. У підтвердження своїх позовних вимог щодо встановлення права власності на спадкове майно, позивачі надали суду копії документів, які підтверджують: право власності та видавалися на ім`я померлих [PERSON] та [PERSON] , копію заповіту [PERSON] , копію заяви [PERSON] про прийняття спадщини, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved