Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачки [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, який в процесі судового розгляду уточнила, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] в м. Вінниці помер син позивачки [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], в якій позивачка була та є зареєстрована в даний час. За життя син позивачки мав фінансові проблеми, а тому винаймав квартиру позивачці за адресою: [ADDRESS], а квартиру по [ADDRESS] почав здавати в оренду. Незадовго до смерті [PERSON] відповідачка повідомила позивачці, що зареєструвала шлюб з її сином. Син мав важку хворобу, дізнавшись про яку позивачка була стурбована станом його здоров'я, однак з вересня 2010 року могла бачитись з ним лише з дозволу відповідачки. Останні місяці свого життя син позивачки знаходився в квартирі відповідачки за адресою: [ADDRESS]. Після смерті сина відповідачка запропонувала позивачці залишитись в квартирі, що їй винаймав померлий син за адресою: [ADDRESS], та запевнила, що буде опікуватись нею та доглядати останню. Через три дні після поховання сина відповідачка привела в квартиру до позивачки приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та заявила, що необхідно підписати довіреність на ведення справ в суді для захисту частки у спадщині, оскільки зі слів відповідачки перша дружина померлого сина [PERSON] має намір відібрати усю квартиру по [ADDRESS], що на розгляді в суді перебувають судові справи по даному факту. У жовтні 2012 року позивачка випадково дізналась про те, що в дійсності вона підписала не довіреність, а відмову від спадщини після смерті сина на користь відповідачки. Однак, позивачка стверджує, що її воля не була направлена на відмову від спадщини, хибному сприйняттю правової природи та предмету правочину сприяв її стан здоров'я, похилий вік, юридична необізнаність, повідомлення відповідачкою неправдивих відомостей, що і стало причиною підписання оскаржуваного документу. А тому, внаслідок помилки щодо змісту підписаного правочину позивачка позбавила себе єдиного житла, що змусило останню звернутись до суду з даним позовом, в якому просила визнати заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] від 20.07.2011 року, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], недійсною на підставі ст.299 ЦК України; виключити з реєстру нотаріальну дію, що зареєстрована за №3696 від 20.07.2011 року, вчинену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] В судовому засіданні представник позивачки за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідачки за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила суд у задоволенні останніх відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за довіреністю [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки та просив у задоволенні останніх відмовити. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи Вінницького міського суду Вінницької області №127/11650/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, в судовому засіданні об'єктивно встановлено, що [INFO] в м. Вінниці помер син позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим повторно В ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 21.07.2011 року (а.с.11) та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим міським відділом ЗАГС м. Вінниці 05.12.1978 року (а.с.12). Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS], та яка належала померлому на підставі договору №2124 купівлі-продажу від 20.07.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №6-991 (а.с.17) та витягу про державну реєстрацію прав №34814874 від 12.07.2012 року, сформованого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» (а.с.18). Згідно довідки МКП «ЖЕК №3» №1134 від 28.10.2011 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.16). Однак, як вбачається з пояснень сторін в судовому засіданні, позивачка з вересня 2008 року по даний час проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS], яку спочатку винаймав для неї померлий син, а з 29.06.2012 року - відповідачка по справі, згідно договорів оренди житлового приміщення від 02.09.2008 року, 29.06.2012 року (а.с.125-130). Відповідно до квитанцій від 13.02.2013 року, 18.03.2013 року, 28.03.2013 року, 22.04.2013 року, 27.05.2013 року, 30.07.2013 року, 14.09.2013 року, 18.10.2013 року позивачка здійснила проплату за користування вищезазначеною квартирою, а відповідно до квитанцій від 19.11.2013 року, від 17.12.2013 року таку проплату за позивачку здійснила її колишня невістка - перша дружина померлого сина [PERSON], а відповідно до квитанцій від 18.02.2014 року та 16.05.2014 року - внук позивачки та син померлого [PERSON] (а.с.131-135). Своє житло - квартиру [ADDRESS] позивачка продала, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.08.2000 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №1776, зареєстрованим КП «ВООБТІ» і записано в реєстр. Книгу №213 реєстр.№982/16395 12.08.2000 року (а.с.88). Як вбачається із листа Першої Вінницької державної нотаріальної контори від 21.06.2012 року №1909/0116 з заявами про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] до контори звернулися: колишня дружина померлого - [PERSON], дружина померлого - [PERSON], син померлого - [PERSON]. Мати померлого - [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини на користь дружини померлого - [PERSON] (а.с.15). Відповідно до заяви від 20.07.2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі за №3696, позивачка відмовилась від належної їй частки спадкового майна, яке залишилось після смерті її сина [PERSON] на користь його дружини - відповідачки по справі (а.с.14). Відповідно до положень ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Згідно ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу (ч.5 ст.1274 ЦК України). Правовою підставою позову є ч.1 ст.229 ЦК України відповідно до якої, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Так, на думку позивачки та її представника оскаржуваний правочин позивачка вчинила внаслідок помилки щодо правової природи правочину, його змісту, яка полягала у тому, що остання бажала оформити довіреність від свого імені, а натомість оформила заяву про відмову від спадщини на користь відповідачки. Тому, у зв'язку із незадовільним станом здоров'я, юридичною необізнаністю, смертю піклувальника та не роз'яснення нотаріусом наслідків укладеного правочину, неправильно сприйняла предмет та інші істотні умови укладеної угоди і дана помилка вплинула на її волевиявлення, а тому вважає, що має місце помилка щодо обставин, які мають істотне значення і є підставою для визнання правочину недійсним. Однак, суд не погоджується з даними твердження позивачки та її представника з наступних міркувань. Як вбачається з матеріалів цивільної справи №127/11650/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною, позивачка вже намагалась визнати вказану заяву недійсною на підставі ч.1 ст.233 ЦК України як таку, що вчинена на вкрай невигідних умовах під впливом тяжких життєвих обставин. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2013 року, яке ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 21.01.2014 року залишено в силі, в задоволенні позову відмовлено (а.с.166-167, 253-254 справа №127/11650/13-ц). Згідно роз'яснень у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. З огляду на наведене, суд не вбачає правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним з підстав, визначених ст.229 ЦК України, оскільки хворобливий стан здоров'я позивачки згідно виписки з історії хвороби №8228 від 26.09.2013 року КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка» (а.с.89), №1791 від 02.09.2011 року Вінницького обласного диспансеру радіаційного захисту населення (а.с.90) не викликає сумніву в тому, що позивачка добре усвідомлювала значення своїх дій. До того ж, позивачка має вищу освіту, працювала довгий час вчителем у загальноосвітній школі-ліцей №7 в м. Вінниці, а тому твердження позивачки та її представника щодо юридичної необізнаності та похилого віку позивачки як на підтвердження вимог про задоволення позову суд не приймає до уваги у зв'язку з безпідставністю. Окрім того, із пояснень сторін в судовому засіданні встановлено, що між позивачкою та відповідачкою обумовлювались питання щодо матеріального забезпечення та догляду позивачки, що підтверджує дійсність намірів позивачки при укладенні оскаржуваного правочину, а також те, що він не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину і не є правочином зловмисним, не приховує інший правочин і відповідає своїм дійсним намірам створити юридичні наслідки. Не знайшов свого підтвердження і факт вчинення нотаріальної дії, а саме посвідчення оспорюваного правочину, поза межами робочого місця приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] на чому наголошувала представник позивачки в судовому засіданні. Так, як вбачається з пояснень в судовому засіданні приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та Реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] №02-33 том №4 (а.с.122-123) нотаріальна дія була вчинена відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 (в редакції на момент вчинення) в приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса та в межах нотаріального округу. Окрім того, приватний нотаріус [PERSON] суду пояснила, що вона в обов'язковому порядку роз'яснила позивачці правові наслідки укладеного правочину. До того ж, як вбачається з матеріалів копії спадкової справи №743/2011 до майна померлого [PERSON] (а.с.52-87 справа №127/11650/13-ц) позивачка не зверталась до Першої Вінницької державної нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття спадщини, про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом, про відкликання заяви про відмову від спадщини, що свідчить про те, що остання не мала намір отримати спадщину після смерті сина, так як відмовилась від своєї частки на користь відповідачки. Окрім того, суд вважає за можливе звернути увагу, що квартира [ADDRESS], яка як стверджує позивачка являється єдиним її житлом, в даний час є переобладнаною та не може без додаткового переобладнання використовуватись як житлове приміщення, а позивачка на протязі тривалого часу проживає в орендованій квартирі, так як своє житло - квартиру [ADDRESS] продала ще у 2000 році. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду показали, що після смерті сина стан здоров'я позивачки погіршився, відповідачка деякий час після смерті [PERSON] жила разом із позивачкою, а зі слів останньої їм відомо про підписання довіреності на ведення справ в суді на ім'я відповідачки. Коли ж позивачці стало відомо про відмову від спадщини, то остання заявила, що даного правочину не вчиняла. Натомість із показань свідків [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що не дивлячись на пригнічений стан після смерті сина, позивачка адекватно оцінювала ситуацію, повідомляла про оформлення спадщини на відповідачку, зазначаючи, що перша невістка та внук не дадуть їй спокою з цього приводу. З урахуванням наведеного, суд критично відноситься до показань свідків даних в судовому засіданні та ставить під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених останніми, оскільки показання свідків зі сторони позивачки кардинально суперечать показанням свідків зі сторони відповідачки і навпаки. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed