Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання часток у спільній сумісній власності, поділ майна посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.08.1996 року, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.05.2017 року. За час спільного проживання в шлюбі вона з відповідачем спільною працею за спільні кошти в інтересах сім`ї набули у власність нерухоме майно, зокрема: 1. нежитлові приміщення підвалу житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 30 кв.м. з окремим фасадним входом на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2006 року; 2. нежитлові приміщення підвалу житлової будівлі [ADDRESS] , загальною площею 43,30 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу №549 від 20.10.2005 року; 3. нежитлові приміщення промислово-продуктового магазину з окремим фасадним входом площею 47,30 кв.м. підвалу житлової будівлі [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2005 року; 4. нежитлові приміщення кафе загальною площею 88,70 кв.м., що складають 42/100 частини окремо розташованого на земельній ділянці житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 213,5 кв.м., складаються з: торгового залу - 21,70 кв.м.; торгового залу - 25,8 кв.м.; службової кімнати - 5,9 кв.м; коридору - 3,3 кв.м; службового приміщення - 3,6 кв.м.; кухні - 12 кв.м; кухні - 7,1 кв.м.; комори - 8,4 кв.м; вбиральні - 0,9 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.1997 року; 5. однокімнатну квартиру спільного заселення [ADDRESS] загальною площею 36,43 кв.м., житловою - 23,4 кв.м., окремі приміщення квартири не ідентифіковані, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08.11.1999 року; 6. двокімнатну квартиру спільного заселення [ADDRESS] загальною площею 72,37 кв.м., житловою - 48,60 кв.м., окремі приміщення квартири не ідентифіковані, на підставі нотаріально посвідченого договору міни квартир від 16.07.1999 року. Вона та відповідач зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , де до останнього часу проживали разом з дітьми. В 2000 році для поліпшення побутових умов сім`ї вони за спільні кошти провели реконструкцію із добудовою квартири спільного заселення [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради №50/3 від 22.03.2000 року узаконено прибудовані до квартири [ADDRESS] веранду 12,0 кв.м., лоджію 13,43 кв.м., тамбури 8,0 кв.м та 12,0 кв.м. під добудовою в цокольному поверсі будівлі. 06.01.2015 року Чернівецьким МБТІ відповідно до п.11 Інструкції виготовлено новий техпаспорт на житловий будинок [ADDRESS] з внесеними внесено змінами щодо складу та площі приміщень, згідно якого: загальна площа будинку після реконструкції з добудовою складає 287,40 кв.м, з яких 145,60 кв.м. - площа цокольного поверху, а саме: коридор - 10,7 кв.м, коридор - 10,8 кв.м., коридор сходова кл. - 1,8 кв.м., вбиральня - 1,5 кв.м., комора - 2,4 кв.м., зал - 11,3 кв.м., зал - 6,3 кв.м., вбиральня - 1,1 кв.м., коридор - 7,9 кв.м., миєчна - 6,4 кв.м., комора - 4,4 кв.м., кухня - 12,4 кв.м., коридор - 3,5 кв.м., зал - 47,7 кв.м., приміщення бармена - 6,2 кв.м., коридор - 5 кв.м., коридор - 6,2 кв.м., 141,80 кв.м. - площа 1 поверху (квартира [ADDRESS] ), в тому числі житлова - 73,40 кв.м., а саме: сходова клітина - 8,9 кв.м., коридор - 3,9 кв.м., кухня - 11,3 кв.м., вбиральня - 1,3 кв.м., комора - 1,6 кв.м., коридор - 9,2 кв.м., коридор - 1,6 кв.м., ванна - 1,6 кв.м., ж.кімната - 23,9 кв.м., ж.кімната - 27,2 кв.м., ж.кімната - 22,3 кв.м., веранда - 12,9 кв.м., веранда - 8,6 кв.м., комора - 2,8 кв.м. Відповідно до п.3.1. рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради №364/8 від 17.05.2005 року, житловий будинок [ADDRESS] знято з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівців. Пунктом 1.1. даного рішення, власнику квартири [ADDRESS] (відповідачу) передано допоміжні приміщення сходової клітини та підвалу вищевказаного будинку, а в п.5.1. зазначено про необхідність заміни власником (відповідачем) наявних правовстановлюючих документів, свідоцтв про право власності на об`єкти нерухомості з урахуванням переданих допоміжних приміщень, з їх подальшою реєстрацією в порядку передбаченому законом. Реконструкцію з добудовою квартири [ADDRESS] завершено і узаконено відповідно до вимог законодавства, що діяло на той час, ступень готовності спірного житлового будинку загальною площею 287,40 кв.м. складає 100%, будинок експлуатується за своїм функціональним призначенням. Право власності на новостворений об`єкт нерухомого майна житловий будинок загальною площею 287,40 кв.м., в якому розташовані житлова квартира [ADDRESS] , нежитлові приміщення кафе та на земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок, не оформлено належним чином з вини відповідача, а вона позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на розпорядження нерухомим майном, набутим за час шлюбу, в тому числі на визнання її права власності та поділ зазначеного майна. За 21 рік шлюбу, вони за рахунок спільних трудових та грошових затрат, за рахунок коштів (доходу) від підприємницької діяльності її як ФОП, крім реконструкції з добудовою, також провели капітальний ремонт будинку в цілому, здійснили євроремонти всіх приміщень квартири та кафе, допоміжних приміщень, наданих за рішенням Чернівецької міської ради №364/8. Відповідно до звітів про оцінку, ринкова вартість приміщень в будинку [ADDRESS] складає, а саме: ізольованої трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 158,35 кв.м. - 2802680 грн. без ПДВ, що еквівалентно 109596,48 доларів США за курсом НБУ на день подання позову; кафе загальною площею 129,05 кв.м. - 1838973 грн. без ПДВ, що еквівалентно 71911,51 доларів США за курсом НБУ на день подання позову. Вона та відповідач є співзасновниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Гама АПІ» (ТОВ «Гама АПІ»), статутний фонд ТОВ «Гама АПІ» складає 21000 грн. і сформовано в повному обсязі у 2003 році; з яких частка відповідача [PERSON] складає 12000 грн., що становить 56,87% , а її частка - 7100 грн., що становить 33,65%. Вона тривалий час працювала на посаді директора ТОВ «Гама АПІ», з 1998 року є його співзасновником, окрім того з 2008 року вона як ФОП здійснювала індивідуальну підприємницьку діяльність у приміщеннях промислово-продуктового магазину по [ADDRESS] та перукарні по [ADDRESS] . Однак, після виникнення спору через перешкоди з боку відповідача і відсутність доступу до власного майна ФОП, вона була вимушена змінити види підприємницької діяльності. Нею за кошти від підприємницької діяльності зроблено ремонт в приміщеннях. Ринкова вартість приміщення по [ADDRESS] зросла з 35000 грн. в т.ч. ПДВ 5833,33 грн. до 437980 грн. без ПДВ., ринкова вартість приміщення промислово-продуктового магазину по [ADDRESS] зросла з 35005 грн. до 1073142 грн. без ПДВ, ринкова вартість приміщення перукарні по [ADDRESS] зросла з 35251,20 грн. в т.ч. ПДВ 5875 грн. до 646590 грн. без ПДВ. Крім того, майно в приміщеннях промислово-продуктового магазину по [ADDRESS] та перукарні по [ADDRESS] є майном її як фізичної особи-підприємця, придбано за кошти від підприємницької діяльності її як ФОП. З серпня 2015 року вона вимушена винаймати житло, оскільки між нею та відповідачем склались вкрай неприязні стосунки, що заважає проживати разом за місцем реєстрації. Приміщення підвалу по [ADDRESS] частково пристосовано і облаштовано для проживання, тому в разі виділення його їй, буде використано нею для власного тимчасового проживання. А тому просила припинити право спільної часткової власності її та відповідача на нежитлові приміщення кафе загальною площею 88,7 кв.м., що складають 42/100 частини окремо розташованого на земельній ділянці житлового будинку [ADDRESS] площею 213,50 кв.м., які складаються з: торгового залу - 21,70 кв.м.; торгового залу - 25,8 кв.м.; службової кімнати - 5,9 кв.м; коридору - 3,3 кв.м; службового приміщення - 3,6 кв.м.; кухні - 12 кв.м.; кухні - 7,1 кв.м.; комори - 8,4 кв.м.; вбиральні - 0,9 кв.м. Визнати житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 287,40 кв.м., який складається з приміщень ізольованої трикімнатної квартири [ADDRESS] та нежитлових приміщень кафе, спільною сумісною власністю її та відповідача та визнати за кожним право власності на 1/2 ідеальну частку будинку в складі ізольованої трикімнатної квартири [ADDRESS] та нежитлових приміщень кафе. Визнати ізольовану трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 158,35 кв.м., вартістю 2802680 грн. без ПДВ, а саме: коридор 2-1 1/2 частина - 5,35 кв.м., коридор 2-16 - 5,0 кв.м., коридор - 6,2 кв.м., сходова клітина - 8,9 кв.м., коридор - 3,9 кв.м., кухня - 11,3 кв.м., вбиральня - 1,3 кв.м., комора - 1,6 кв.м., коридор - 9,2 кв.м., коридор - 1,6 кв.м., ванна - 1,6 кв.м., ж.кімната - 23,9 кв.м., ж.кімната - 27,2 кв.м., ж.кімната - 22,3 кв.м., веранда - 12,9 кв.м., веранда - 8,6 кв.м., комора - 2,8 кв.м., спільною сумісною власністю її та відповідача та визнати за кожним право власності на 1/2 ідеальну частку спірної ізольованої трикімнатної квартири. Визнати за нею право власності на нежитлові приміщення промислово-продуктового магазину площею 47,3 кв.м. в будинку [ADDRESS] вартістю 1073142 грн. без ПДВ та майно в ньому; нежитлові приміщення підвалу - перукарні площею 30 кв.м. по [ADDRESS] вартістю 646590 грн. без ПДВ та майно в ньому; приміщення підвалу площею 43,3 кв.м. по [ADDRESS] вартістю 437980 грн. без ПДВ та майно в ньому. Визнати за відповідачем [PERSON] право власності на нежитлові приміщення кафе в будинку [ADDRESS] загальною площею 129,05 кв.м. вартістю 1838973 грн. без ПДВ, а саме: коридор 2-1 1/2 частина - 5,35 кв.м.; коридор - 10,8 кв.м., коридор - сходова клітина - 1,8 кв.м., вбиральня - 1,5 кв.м, комора - 2,4 кв.м., зал - 11,3 кв.м., миєчна - 6,4 кв.м., комора - 4,4 кв.м; зал - 6,3 кв.м.; вбиральня - 1,1 кв.м.; коридор - 7,9 кв.м., кухня - 12,40 кв.м.; коридор - 3,5 кв.м.; зал - 47,7 кв.м., приміщення бармена - 6,20 кв.м. Припинити право спільної сумісної власності на нежитлові приміщення, а також стягнути з [PERSON] на її користь понесені судові витрати. Позивач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, уточнивши його в липні 2021 року, до відповідачки [PERSON] про визнання майна особистою власністю, припинення права спільної сумісної власності, визнання права власності на житлові та нежитлові приміщення, який ухвалою суду від 05.10.2017 року прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, посилаючись на те, що двохкімнатна квартира спільного заселення [ADDRESS] була придбана ним за договором міни квартир від 16.07.1999 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та ним. Відповідно до договору міни, [PERSON] та [PERSON] передали йому у власність квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, а він передав [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно з п.4 договору, обмін квартир здійснений без грошової доплати. Квартира [ADDRESS] належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.1994 року, а шлюб з [PERSON] укладено 11.08.1996 року, тобто вказана квартира придбана ним виключно за рахунок майна, яке належало йому до укладення шлюбу, а тому є його особистою приватною власністю. В спірній даній квартирі за роки спільного сімейного проживання проводився лише поточний ремонт, ніяких капітальних змін квартира не зазнала. Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.05.1997 року, укладеного між ним та ТОВ - Фірма «ГАМА АПІ» ЛТД, він придбав приміщення кафе загальною площею 88,70 кв.м., що складає 42/100 частин жилого будинку [ADDRESS] , за яке сплатив вартість згідно з квитанцією Уксоцбанку №19 від 05.03.1997 року. Хоча формально вказаний договір укладений вже під час шлюбу з [PERSON] , але з часу укладення шлюбу і по день сплати коштів пройшло менше восьми місяців, зазначені кошти на приміщення кафе ним зібрано та відкладено ще до укладення шлюбу, але процес їх придбання ТОВ-фірмою «ГАМА АПІ» ЛТД в Чернівецької міської ради затягнувся і зрештою розрахунок відбувся після укладення шлюбу, а тому вказані приміщення є його особистою приватною власністю. За час шлюбу ним та [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 36,43 кв.м., в тому числі житловою площею 23,4 кв.м.; здійснено добудову до будинку, як зовнішнє влаштування спільного входу в дві квартири та кафе, яка складається з: поверх 1 літери «А» 24,30 кв.м.: веранда 1-12 (12,90 кв.м.), коридор 1-13 (8,60 кв.м.) + лоджія 1-14 (2,80 кв.м.); підвал літери «А» 21,90 кв.м.: тамбур 2-1 (10,70 кв.м) + коридор 2-16 (5,00 кв.м) + тамбур 2-17 (6,20 кв.м); придбано нежилі приміщення (промислово-продуктовий магазин) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 47,30 кв.м, які знаходяться по [ADDRESS] ; нежилі приміщення (офіс) підвалу в житловому будинку літ.А загальною площею 30,00 кв.м, які знаходяться по [ADDRESS] ; нежилі приміщення підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 43,30 кв.м, які знаходяться по [ADDRESS] . В зазначене спільне майно вкладалися спільні кошти подружжя, а не [PERSON] як ФОП, оскільки [PERSON] стала підприємцем лише у 2008 році, а нерухоме майно придбано до цього. А тому просив визнати його особистою власністю квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, житловою площею 48,60 кв.м., загальною площею 72,37 кв.м., та приміщення кафе загальною площею 88,70 кв.м., що складає 42/100 частини жилого будинку [ADDRESS] . Визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 36,43 кв.м., в т.ч. житловою площею 23,4 кв.м., включаючи добудову до будинку, як зовнішнє влаштування спільного входу в дві квартири та кафе, яка складається з: поверх 1 літери «А»: 24,30 кв.м: веранда 1-12 (12,90 кв.м), коридор 1-13 (8,60 кв.м) + лоджія 1-14 (2,80 кв.м); підвал літери «А» 21,90 кв.м: тамбур 2-1 (10,70 кв.м) + коридор 2-16 (5,00 кв.м) + тамбур 2-17 (6,20 кв.м) згідно поповерхового плану (матеріали справи т.1 а.с.47, 49); на нежилі приміщення (промислово-продуктовий магазин) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 47,30 кв.м., які знаходяться по [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на: нежилі приміщення (перукарня) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 30,00 кв.м, які знаходяться по [ADDRESS] ; нежилі приміщення (цоколь) в житловому будинку літ. «А» загальною площею 43,30 кв.м, які знаходяться по [ADDRESS] . Припинити право спільної сумісної власності на нерухоме майно, а також стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги. Зустрічні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у запереченні проти зустрічного позову, просила відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог. Відповідач та його представник в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві, просили задовольнити зустрічний позов. Первісні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні первісних позовних вимог. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є сином сторін. Він проживає в квартирі [ADDRESS] . Сестра на даний час перебуває за кордоном, а коли приїжджає, то проживає в своїй кімнаті. Там де було кафе, зараз склад. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню частково, зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували з 11.08.1996 року в зареєстрованому шлюбі (т.1 а.с.18), який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.05.2017 року (т.1 а.с.19-20). Відповідно до договору міни квартир від 16.07.1999 року (т.1 а.с.35), [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, житловою площею 48,60 кв.м., загальною площею 72,37 кв.м., а [PERSON] передав [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , яка належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.1994 року (т.1 а.с.74-75). Згідно з п.4 договору міни квартир, обмін квартир здійснений без грошової доплати. Відповідно до ст.24 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним до 01 січня 2004 року, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю» №16 від 12.06.1998 року зазначено, що якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, в порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст.25 КпШС України) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст.28 КпШС України). Згідно з ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до вимог ст.25 КпШС України та ст.62 СК України, лише в разі істотного збільшення вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя таке майно в разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до висновку експерта №19023 за результатами проведеної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 30.10.2019 року (т.2 а.с.2-60), приміщення двокімнатної квартири [ADDRESS] не зазнали особливих змін кількісних характеристик: за даними міського БТІ збільшені розміри одного коридору та обох кімнат (кімнат за рахунок розбирання печей), зменшено площу кухні, в результаті чого загальна площа двокімнатної квартири стала становити 72,00 кв.м., що на 0,40 кв.м. менше ніж це вважалося станом на 1999 рік, натомість житлова площа стала становити 49,50 кв.м., що на 0,90 кв.м. більше ніж було станом на 1999 рік (за рахунок розбирання печей). Конструктивних змін, перебудов, реконструкцій, окрім влаштування дверного прорізу між коридорами 1-2 та 1-7, розбирання опалювальних печей та ліквідації сантехнічних пристроїв (ванни) в приміщенні 1-3 кухня, в житлових приміщеннях, що в свідоцтві про право власності від 12.03.1998 року та договору міни квартир від 16.07.1999 року значиться як двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 72,37 кв.м., в тому числі житловою 48,6 кв.м., станом на день проведення огляду житлові приміщення загальною площею 71,97 кв.м., в тому числі житловою 49,5 кв.м. не виявлено. Суд вважає, що оскільки квартира [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, житловою площею 48,60 кв.м. та загальною площею 72,37 кв.м., придбана відповідачем в період шлюбу, однак за рахунок майна, яке належало йому до укладення шлюбу, а тому вказану квартиру необхідно визнати особистою приватною власністю [PERSON] , задовольнивши в цій частині зустрічні позовні вимоги, адже зазначена квартира капітальних змін та істотного збільшення вартості не зазнала. Відповідно до договору купівлі-продажу приміщення від 15.05.1997 року (т.1 а.с.30), ТОВ-Фірма «ГАМА АПІ» ЛТД продало, а відповідач [PERSON] купив приміщення кафе, загальною площею 88,70 кв.м., що складає 42/100 частини жилого будинку [ADDRESS] , за які [PERSON] сплатив повну вартість згідно з квитанцією Уксоцбанку №19 від 05.03.1997 року (п.3 договору). Вказані приміщення ТОВ-Фірма «ГАМА АПІ» ЛТД придбало у Представництва Фонду державного майна України в м. Чернівці. Відповідно до висновку експерта №19023 за результатами проведеної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 30.10.2019 року (т.2 а.с.2-60), в будинку [ADDRESS] знаходяться нежитлові приміщення (в підвальному поверсі з входом з вулиці через спільне з житловою квартирою цокольного приміщення). Фактично легітимно існують нежитлові приміщення кафе « [INFO] » загальною площею 88,70 кв.м. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є рідним братом відповідача. [PERSON] дав йому на зберігання 5000 доларів США, а потім забрав їх для придбання кафе. Приміщення кафе - це було розбите приміщення, де бігали щурі. Кафе в оренду брат взяв до весілля. [PERSON] все робив там сам та вкладав фінанси в кафе, яке запрацювало ще до одруження. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він був співзасновником ТОВ-фірми «ГАМА АПІ» ЛТД. Він до кафе ніякого відношення не мав, оскільки кафе займався відповідач. Позивачка [PERSON] з`явилась, коли кафе вже працювало. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона була співзасновником ТОВ-фірми «ГАМА АПІ» ЛТД. Кафе купив відповідач. Кафе працювало та давало прибутки. Суд вважає, що приміщення кафе, загальною площею 88,70 кв.м., що складає 42/100 частини жилого будинку [ADDRESS] , хоча і придбане в період шлюбу, однак за кошти, які були наявні у відповідача до укладення шлюбу. Крім того, як встановлено з показів свідків, відповідач вкладав кошти в кафе ще до укладення шлюбу і вказане кафе запрацювало також до укладення шлюбу з позивачкою [PERSON] , а тому спірне приміщення кафе необхідно визнати особистою приватною власністю [PERSON] , задовольнивши в цій частині зустрічні позовні вимоги. Відповідно до договору купівлі-продажу від 08.11.1999 року (т.1 а.с.33), [PERSON] продала, а відповідач [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 36,43 кв.м., житловою площею 23,4 кв.м. Згідно з ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним до 01 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суд вважає, що квартира [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 36,43 кв.м., житловою площею 23,4 кв.м.,придбана позивачкою та відповідачем за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу, а тому вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ст.69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суд вважає, що за позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] необхідно визнати право власності кожного на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 36,43 кв.м., житловою площею 23,4 кв.м. Як вбачається з по поверхового плану на будівлю літ.А (т.1 а.с.47, 49), сторонами в період шлюбу здійснено добудову до будинку [ADDRESS] , як зовнішнє влаштування спільного входу в дві квартири та кафе, яка складається з: поверх 1 літери «А»: 24,30 кв.м: веранда 1-12 (12,90 кв.м), коридор 1-13 (8,60 кв.м) + лоджія 1-14 (2,80 кв.м); підвал літери «А» 21,90 кв.м: тамбур 2-1 (10,70 кв.м) + коридор 2-16 (5,00 кв.м) + тамбур 2-17 (6,20 кв.м). Суд вважає, що зазначену добудову необхідно залишити в спільній сумісній власності позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] , оскільки спірна добудова являється спільним входом до квартири та кафе. Посилання позивачки на те, що в житловому будинку [ADDRESS] наявна ізольована трикімнатна квартира, а не дві квартири, є безпідставним, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів існування такої квартири та реєстрації права власності на ізольовану трикімнатну квартиру. Крім того, сторонами в період шлюбу придбано нежитлові приміщення підвалу житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 30 кв.м. з окремим фасадним входом на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2006 року (т.1 а.с.25-26); нежитлові приміщення підвалу житлової будівлі [ADDRESS] , загальною площею 43,30 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу №549 від 20.10.2005 року (т.1 а.с.22-23); нежитлові приміщення промислово-продуктового магазину з окремим фасадним входом площею 47,30 кв.м. підвалу житлової будівлі [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2005 року (т.1 а.с.28). Відповідно до ст.ст.368, 372 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності - є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, ч.2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України). Суд вважає, що необхідно визнати за позивачкою [PERSON] право власності на нежилі приміщення (перукарня) підвалу в житловому будинку літ. А загальною площею 30,00 кв.м, які знаходяться по [ADDRESS] та на нежилі приміщення (цоколь) в житловому будинку літ. «А» загальною площею 43,30 кв.м, які знаходяться по [ADDRESS] , як на частку спільного майна подружжя та припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно. Крім того, такий поділ майна не заперечувався позивачкою в позовній заяві та відповідачем в зустрічній позовній заяві. Посилання позивачки на те, що в приміщеннях промислово-продуктового магазину по [ADDRESS] , зроблено ремонт та придбано обладнання за кошти позивачки як фізичної особи-підприємця, а тому вказане приміщення не є об`єктом спільної сумісної власності, а являється майном фізичної особи-підприємця, є безпідставним, оскільки спірне приміщення придбане позивачкою [PERSON] як фізичною особою, в період шлюбу, а тому вказане приміщення є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Доказів того, що ремонт у зазначеному приміщенні здійснювався саме за кошти позивачки як фізичної особи-підприємця суду не надано. Суд вважає, що за відповідачем [PERSON] необхідно визнати право власності на нежилі приміщення (промислово-продуктовий магазин) підвалу в житловому будинку літ. «А» загальною площею 47,30 кв.м, які знаходяться по [ADDRESS] ,як на частку спільного майна подружжя та припинити право спільної сумісної власності подружжя на це майно. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що необхідно задовольнити частково первісні позовні вимоги та задовольнити частково зустрічні позовні вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1600 грн. Також, з позивачки [PERSON] на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3600 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial