Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер їх батько - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому на підставі сертифіката серії [NUMBER] право на земельну частку (пай) розміром 5,75 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП імені Стратілата. Вони (позивачі) прийняли спадщину після смерті батька, але нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтв про право на спадщину на право на земельну частку (пай). Позивачі просили суд визнати за ними в рівних частинах право на земельну частку (пай) розміром 5,75 в умовних кадастрових гектарах, яке на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] належало [PERSON], в порядку спадкування після смерті [PERSON] У судове засідання позивачі та їх представник - адвокат Гунько О.Ю. не з'явилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили їх задовольнити, справу розглянути без їх участі. У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада не заперечує проти задоволення позову, просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для його відкладення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай) розміром 5,75 в умовних кадастрових гектарах, як член колишнього КСП імені Стратілата, на його ім'я було виписано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за № 263 від 20 січня 1998 року, що підтверджується копією відповідного сертифіката (а.с. 11) та повідомленням відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 5 лютого 2018 року (а.с. 13). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 18 березня 2019 року (а.с. 45), а тому спадкоємство після його смерті здійснюється за законом. З матеріалів справи (а.с. 39-42) вбачається, що 24 червня 2016 року за заявами [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини була заведена спадкова справа № 163/2016 до майна померлого [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, крім іншого, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS]. На день смерті разом з ним проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 03-04/182 від 13 лютого 2018 року (а.с. 10). Таким чином [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом, після смерті [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, а тому визнаються такими, що прийняли спадщину після смерті його смерті та успадкували по 1/3 частині права на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) в зв'язку з тим, що у графі сертифіката серії [NUMBER], де вказується прізвище, ім'я та по батькові, є закреслення та дописки, які не застережені підписом відповідної посадової особи і не завірені печаткою установи, яка видала документ, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1155/02-31 від 24 червня 2016 року (а.с. 12). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів.

Outcome: partial