Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності на будинок № 10 по вул. Бірюзовій в м. Запоріжжі в порядку спадкування за законом. В позові зазначили, що нерухоме майно належало [PERSON], чия смерть сталася 3 травня 1998 року і хто доводився батьком [PERSON] і [PERSON] і чоловіком [PERSON] Після смерті [PERSON] позивачі як спадкоємці першої черги за законом вчинили дії щодо прийняття спадщини, ставши до фактичного володіння та управління спадковим майном, оскільки на момент смерті постійно мешкали та була зареєстровані в спірному житлі. Звернення до нотаріальної контори з заявами про отримання свідоцтва про право на спадщину увінчалось винесенням постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії через ненадання правовстановлюючих документів на будинок. На підставі викладеного позивачі просять про визнання за кожним з них права власності на 1/3 частину спадкового майна. В судове засідання позивачі не зявилися. Їхній представник надав письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи без його участі, про задоволення позову, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. За згаданих обставин у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України суд вважає за можливе вирішення спору у відсутність сторін. Представник відповідача, належним чином повідомленого про час та місце вирішення справи, до суду не зявився, заперечень проти позову не надав. За вказаних обставин за згоди представника позивача, висловленої в його письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. За змістом ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого Згідно зі ст. 549 ЦК України (в редакції1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або, якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] і [PERSON] є дітьми, а позивач [PERSON] дружиною [PERSON], чия смерть сталася 3 травня 1998 року (а. с. 7). Будинок, про визнання права власності на частину якого просять позивачі, належав на праві власності спадкодавцю. Зазначене право зареєстроване ТОВ «ЗМБТІ» (а. с. 103, 104). Позивачі постійно проживали разом із спадкодавцем за зазначеною адресою на момент смерті [PERSON], про що свідчать відмітки про реєстрацію в паспорті громадянина України на імя [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8, 9, 13, довідка з місця помешкання (а. с. 18, 19), а також відомості з домової книги (а. с. 20-28). Постановами приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а. с. 34-36). Таким чином, зясувавши обставини справи та встановивши відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позивачі, які постійно мешкали із спадкодавцемм на момент відкриття спадщини, а після його смерті стали до фактичного управління та володіння спадковим майном, вчинили дії щодо прийняття спадщини, що дає суду підстави для задоволення їх вимог про визнання права власності у порядку спадкування на частку у праві спільної власності на обєкт нерухомості. З урахуванням принципу рівності часток співвласників у праві спільної власності на майно суд знаходить за можливе визнати, що частки спадкоємців є рівними і становлять 1/3 частину будинку, у звязку з чим вважає за можливе визнати право власності за кожним з них на 1/3 частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON].

Outcome: approved