Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] 30.03.2016 року звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 квітня 2013 року з відповідачем був укладений договір займу, згідно якого вона надала, а відповідач прийняв грошові кошти у борг в сумі 200 000 гривень, які зобов'язався повернути до 1 серпня 2013 року. Вказаний договір був оформлений шляхом написання відповідачем розписки на вказану суму грошей. Протягом строку на повернення до 1 серпня 2013 року відповідач борг не повернув. Вважає, що заборгованість відповідача перед нею станом на день звернення до суду 25.03.2016 становить 200 000 гривень. Крім того, бажає скористатися своїм правом, передбаченим нормами ст.ст. 625, 1050 ЦК України, та стягнути з відповідача суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми та інфляційні нарахування. Дата повернення боргу за розпискою становить 1 серпня 2013 року, нарахування 3% необхідно рахувати з цієї дати. Станом на 1 березня 2016 року ця сума складає 15 500 гривень, інфляційні нарахування за період з 1 серпня 2013 року по 1 березня 2016 року становлять 138 400 гривень. Прохає стягнути з відповідача загальну суму боргу у розмірі 353 900 гривень. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що з відповідачем знайома давно, знала його батька, з 2008-2009 років мала з ним ділові стосунки. В квітні 2013 року позивач звернувся до неї з проханням дати йому у борг 200 000 гривень до 1 серпня 2013 року. Це відбувалося в її робочому кабінеті в [ADDRESS]. Він в її присутності власноруч написав розписку, вона перевірила його паспорт, і передала гроші відразу в сумі 200 000 гривень. Договір був укладений між ними не як підприємцями, а як фізичними особами. Після сплину вказаного в розписці часу вона неодноразово зверталася до відповідача з приводу повернення боргу, він обіцяв повернути, посилався на сімейні проблеми. Вона чекала, в 2014 році як підприємець надавала йому товар у кредит на суму 200 000 гривень, які теж відповідач не повернув. А з грудня 2014 року вони перестали спілкуватися. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі договору /а.с. 32-34/ в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання надав письмове заперечення проти позову, в якому вказав, що грошей 15.04.2013 в сумі ні 100 000 гривень, ні 200 000 гривень від [PERSON] не отримував, боргових зобов'язань перед нею не має, тому відсутні підстави для задоволення її позову /а.с.39/. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заявлений позов не визнав у повному обсязі та пояснив, що грошових коштів від позивачки [PERSON] у борг не отримував, розписку, яку вона надала суду, він не писав. В зв'язку з чим заявив клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі угоди /а.с.20/, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та пояснив, що [PERSON] розписки не писав, кошти не отримував. Раніше позивачка зверталася до Господарського суду Сумської області з позовом як підприємець до [PERSON] про стягнення з нього теж суми боргу за договором в розмірі 200 000 гривень, в якому їй було відмовлено у задоволенні. Тому можливо це та сама сума коштів. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 15.04.2013 [PERSON] /паспорт [NUMBER], виданий Великописарівським РВ УМВС України Сумської області/, проживаючий за адресою [ADDRESS], прописаний [ADDRESS] отримав у борг двісті тисяч гривень у [PERSON], які зобов'язується повернути до 01.08.2013 /а.с.7/. Оригінал вказаної розписки оглядався судом в судовому засіданні. Відповідно до паспорту громадянина України серія [NUMBER], виданого Великописарівським РВ УМВС України в Сумській області 27.10.2006, [PERSON] народився [INFO] в м. Охтирка Сумської області, місце реєстрації з 14.07.2009 [ADDRESS] /а.с.41/, тобто відомості, вказані в розписці, збігаються з даними паспорта відповідача. Ухвалою суду від 17.06.2016 за клопотанням відповідача призначена судова почеркознавча експертиза, виконання якої було доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Заслуженого професора М.С. Бокаріуса /а.с.84/. Судом вирішувалися додаткові клопотання судового експерта /а. с.92-94, 119, 123/. Проте, 06.10.2016 до суду повернулася цивільна справа з додатками, а судова почеркознавча експертиза залишена без виконання в зв'язку з тим, що відповідач станом на 21.09.2016 не сплатив рахунок вартості робіт по проведенню експертизи /а.с.130/. Згідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яке бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до статті 57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Стаття 60 ЦПК України покладає на сторони обов'язок доказування і подання доказів, як те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні в обґрунтування своїх вимог позивачка надала оригінал розписки від 15.04.2013 про отримання [PERSON] від неї у борг 200 000 грн, строк повернення яких визначений до 01.08.2013. Відповідач, заперечуючи проти розписки та отримання грошей від позивачки у борг, ніяких належних доказів суду не надав. Тому суд, ухвалюючи рішення, визнає факт отримання відповідачем [PERSON] грошей від позивачки в сумі 200 000 грн., на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, надані позивачем. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики згідно до ст.1047 ЦК України укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В підтвердження укладення договору позики та його умов позивачка надала письмову розписку відповідача, що узгоджується з вимогами статті 1047 ЦК України. Відповідач в судовому засіданні не надав доказів для її спростування. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк /термін/ його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк /термін/. Якщо строк /термін/ виконання боржником обов 'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний вплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок інфляційних нарахувань за період з 01.08.2013 по 01.03.2016 становить суму 138 400 грн., виходячи з наступного. Інфляційні нарахування за період з 01.08.2013 по 01.01.2014 - 1 000 грн., за 2014 рік - 49 800 грн., за 2015 рік - 86 600 грн., з 01.01.2016 по 01.03.2016 - 1 000 грн /а.с.5/. Розрахунок суми заборгованості по нарахуванню 3% річних наступний. Дата повернення суми боргу сторонами визначена 01.08.2013, тому нарахування 3% річних слід починати з цієї дати. Станом на 01.03.2016 сума складає 15 500 грн., виходячи з того, що 3% річних від 200 000 грн. = 6 000 грн. в рік. Заборгованість у часі з 01.08.2013 до 01.03.2016 /2 роки 7 місяців/ становить 15 500 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати - сплачений судовий збір у сумі 3 539 грн /а.с.3/.

Outcome: approved