Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із вищезазначеним позовом, у якому просять суд: - визнати за [PERSON] право спільної часткової власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право спільної часткової власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилаються на те, що, [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] - [PERSON] , яка за життя належний їй житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , заповіла в рівних частках своєму синові - [PERSON] та правнуку - позивачу [PERSON] , прізвище та по батькові якого згодом було змінено на [PERSON] . [INFO] спадкоємець [PERSON] - [PERSON] помер. Оскільки [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав разом із [PERSON] , і, при цьому, не заявив про відмову від прийняття спадщини, останній є таким, що прийняв спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України. Водночас, позивач [PERSON] від імені малолітнього позивача [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] . Крім того, оскільки позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею [PERSON] 5-ї черги за законом, вона також звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті останнього. Водночас, звернувшись після смерті прабабусі та дядька до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, позивачі отримали постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, із посиланням на відсутність у померлої [PERSON] правовстановлюючого документу, який би посвідчував право власності останньої на спірний будинок. Водночас, за життя [PERSON] набула право власності на 49/100 часток спірного будинку, а її чоловік - [PERSON] на 51/100 частку спірного будинку на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.04.1976р. Право власності [PERSON] в цілому на спірний будинок було зареєстроване в ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.04.1976р. та свідоцтва про право на спадщину від 19.05.1984р., виданого Третьою Дніпродзержинською державною нотаріальної конторою. Разом з цим, оскільки оригінал рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.04.1976р. на час відкриття спадщини не зберігся, нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] . Водночас, враховуючи те, що, за життя [PERSON] являлась фактичним власником спірного будинку, а [PERSON] прийняв спадщину за заповітом на підставі ст.1268 ЦК України, просять суд визнати за ними, позивачами, право спільної часткової власності в порядку спадкування за заповітом та за законом відповідно. В судове засідання представник позивача [PERSON] , яка водночас є законним представником малолітнього позивача [PERSON] - не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив про те, що, підтримує позов у повному обсязі, та просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій просив суд провести розгляд справи за його відсутності, та, прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Таїсія Костянтинівна в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, у якій просила суд здійснити розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, [INFO] померла [PERSON] , яка [INFO] вчинила заповіт, яким житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , заповіла у рівних частках [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №00019971021, виданого 17.04.2018р. Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 13.12.2017р. відбулась зміна прізвища та по батькові [PERSON] , [INFO] , на « [INFO] » та « [INFO] » відповідно. [INFO] спадкоємець [PERSON] за заповітом - [PERSON] помер. [PERSON] законним представником малолітнього спадкоємця [PERSON] - [PERSON] , позивач [PERSON] 22.05.2018р. звернулась до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Водночас, будучи спадкоємицею [PERSON] за законом, позивач [PERSON] 22.05.2018р. звернулась до приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К. із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті останнього. 15.02.2019р. приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Татарець Т.К., розглянувши вищевказані заяви [PERSON] , відмовила у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що відкрилась після смерті [PERSON] , та у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті [PERSON] . Як випливає зі змісту вищевказаної постанови нотаріуса, підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії є ненадання спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.04.1976р. про визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач [PERSON] , надати нотаріусу вищевказане рішення суду вона не має можливості, оскільки згідно довідки, наданої 21.11.2017р. Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська, відомості по справі №2-495/1976 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності - відсутні. Оскільки позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтва про право на спадщину у досудовому порядку, останні просять суд, на підставі ст.ст.1223, 1265 ЦК, визнати за ними право власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом, та в порядку спадкування за заповітом, у судовому порядку. Встановлені судом вищевказані обставини свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.23 Постанови Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Згідно ст.1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно роз`яснень, наданих у п.26 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008р., при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Згідно ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» N 1952-IV від 01.07.2004р., державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.3 ст.3 вищевказаного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно ч.4 ст.3 вищевказаного Закону, будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Як встановлено судом в ході розгляду справи, через відсутність у позивачів правовстановлюючого документа на спадкове майно - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , позивачі позбавлені можливості у досудовому порядку реалізувати своє право на спадкування, що виникло у останніх після смерті [PERSON] та [PERSON] . Водночас, як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , згідно відповіді, наданої Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 18.04.2018р., право власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.04.1976 року, акту прийому в експлуатацію, затвердженого рішенням виконкому Дніпровської районної ради №175 від 13.04.1984р. та свідоцтва про право на спадщину від 19.05.1984р., реєстраційний номер 1119, виданого Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою. Як випливає з матеріалів справи, згідно Інформаційної довідки № 192457293 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 11.12.2019р. відомості щодо власника спірного об`єкту нерухомого майна - у реєстрі відсутні; крім того, відсутні відомості щодо заборони відчуження спірного житлового будинку. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: відповіді, наданої Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 18.04.2018р.; дублікату Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 19.05.1984р. Третьою Дніпродзержинською державною нотаріальної конторою; Акту прийняття домоволодіння за адресою [ADDRESS] , в експлуатацію від 15.04.1984р.; Реєстраційного посвідчення, виданого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 23.04.1984р. про реєстрацію права власності [PERSON] на 49/100 часток будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за реєстровим №18096; Реєстраційного посвідчення, виданого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 23.04.1984р. про реєстрацію права власності [PERSON] на 51/100 частку будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за реєстровим №18096; Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, укладеного 08.05.1957р. між [PERSON] та Відділом комунального господарства виконкому Дніпродзержинської міськради депутатів; довідкою, наданою 21.11.2017р. Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська - [PERSON] за життя набула право власності в цілому на спірний будинок. Водночас, з вищенаведеного суд вбачає, що, право власності [PERSON] на вищевказане нерухоме майно виникло у останньої до набрання чинності вищезазначеного Закону N 1952-IV від 01.07.2004р. При цьому, згідно довідки ОКП «Дніпродзержинське БТІ», реєстрація права власності [PERSON] на спірний будинок була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення вказаного права, що дає підстави суду дійти висновку про те, що, на час смерті [PERSON] до складу спадщини, що відкрилась після смерті останньої, входило право власності на спірний житловий будинок. Як вбачається зі змісту спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , остання вчинила заповіт, яким належний їй на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , заповіла у рівних частках кожному, а саме позивачу [PERSON] та своєму синові - [PERSON] . Як випливає з матеріалів справи, позивач [PERSON] , будучи малолітнім на час відкриття спадщини, прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви його законним представником - [PERSON] . Водночас, як випливає з матеріалів справи, спадкоємець за заповітом 1/2 частки спірного будинку [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, [PERSON] , не отримав, оскільки протягом строку, встановленого законом для отримання вказаного свідоцтва, помер. Як випливає з матеріалів справи, спадкоємицею [PERSON] за законом є позивач [PERSON] , яка, згідно матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , прийняла спадщину шляхом подання нотаріусу відповідної заяви. Водночас, як вбачається з матеріалів вищевказаних спадкових справ, заповіт [PERSON] не вчиняв; доказів, підтверджуючих факт усунення позивачів від права на спадкування, неприйняття ними спадщини - матеріали справи не містять. Отже, встановивши в ході розгляду справи, те, що, на час смерті [PERSON] спірний будинок належав останній на праві приватної власності в цілому, суд, встановивши також, що, [PERSON] належне їй нерухоме майно заповіла своєму правнуку [PERSON] та своєму синові - [PERSON] , який спадщину прийняв, але, свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері не отримав - дійшов висновку про те, що, відповідно до положення ч.5 ст.1268 ЦК України, за життя [PERSON] до останнього перейшло право власності на 1/2 частину спірного будинку в порядку спадкування за заповітом, і, вказане майно входить до складу спадщини, що відкрилась після смерті останнього. Таким чином, встановивши в ході розгляду справи те, що, отримати у досудовому порядку Свідоцтво про право на спадщину за заповітом та законом після смерті [PERSON] та [PERSON] , відповідно, на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , позивачі не мають можливості, суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, та, оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку про те, що, позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню, оскільки дійсно мали місце обставини, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved