Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Приватного нотаріуса ХМНО [PERSON], третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним . Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 25 грудня 2007 року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») було укладено договір кредиту № 835/10-27/15/7-107. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 25 грудня 2007 року укладений іпотечний договір № 835/13-27/15/7-103 згідно якого в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» було передано двокімнатну квартиру № 49, загальною площею 53,7 кв. м , що знаходиться за адресою: м. Харків вул. 2-ї Пятирічки, б. 35. Позивач вважає, що оскільки 07.11.2007 р. у неї народився син-Шевченко [PERSON], який з її слів разом з нею проживає з моменту народження у квартирі № 49, що знаходиться за адресою: вул. 2-ї Пятирічки, б. 35 у м . Харкові, то передача квартири, право користування якою зберігає неповнолітня дитина, в іпотеку без отримання на це дозволу органу опіки та піклування, є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. В судовому засіданні Позивач, представник Позивача1 позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Свої позицію обгрунтував наступним, а саме: На момент укладання кредитного та іпотечного договору з ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] надала Банку неправдиву інформацію щодо відсутності в неї дітей, що підтверджується запитом на отримання кредиту від 17.12.2007р.(а. с. 6-12), а Іпотекодавець [PERSON] в п. 1.6. Іпотечного договору на момент його укладання гарантувала, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У звязку з чим, у Банку відсутні були підстави щодо отримання вищезазначеної згоди органу опіки та піклування та відповідна згода органу опіки та піклування не була витребувана. Крім цього, Банк вважає недоведеними обставини того, що дитина на момент укладання іпотечного договору проживала разом із матірю за адресою: м. Харків, вул. 2-ї Пятирічки, б. 35, кв.49. Департамент праці та соціальної політики управління служб у справах дітей [PERSON] покладається на розсуд суду, не заперечує розглядати справу у відсутності її представника . Приватний нотаріус Харківського нотаріального округу [PERSON] проти позову заперечує, про що надала письмові заперечення і просить розглядати справу у відсутності представника у порядку ст. ст. 77, 129 п. 2, 3 ЦПК України . Суд, вислухавши думку Позивача, представника Позивача1, Відповідачів, третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON], [PERSON], таким що не підлягає задоволенню з наступних підстав: 25 грудня 2007 року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») було укладено договір кредиту № 835/10-27/15/7-107, відповідно до якого [PERSON] було надано грошові кошти у розмірі 175\~000 грн.. П.1.2 вищезазначеного договору встановлено, що Кредит надається Позичальнику на наступні цілі: поточні потреби.25 грудня 2007 року між [PERSON] та АКБ СР «Укрсоцбанк» (на теперішній час ПАТ «Укрсоцбанк») було укладено іпотечний договір № 835/13-27/15/7-103, посвідчений ПН Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 8606, згідно якого в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» було передано двокімнатну квартиру № 49, загальною площею 53,7 кв. м, що знаходиться за адресою: вул. 2-ї Пятирічки, б. 35, та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності відповідно договору купівлі-продажу квартири посвідченого 27 серпня 2004 року [PERSON] приватним нотаріусом ХМНО в реєстрі за № 1383, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів тоді ж, тим же нотаріусом відповідно Витягу № 62853, право власності на нерухоме майно за Іпотекодавцем зареєстровано у КП «ХМБТІ» 27 червня 2004 року номер Витягу № 4565850 номер запису П-7-20811 в книзі 1 в забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту № 835/10-27/15/7-107 від 25 грудня 2007 року. Позичальники звернулися до суду з позовною заявою про визнання недійсним іпотечного договору на підставі того, що право користування нерухомості, яка надана в іпотеку Банку в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором належить малолітній дитині та вищезазначений договір іпотеки було укладено без надання відповідного дозволу органу опіки та піклування. За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.\~\~\~Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.\~ Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним. Таким чином при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання іпотечного договору недійсним в інтересах малолітньої дитини її сина. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що син проживав на час укладення оспорюваних договорів і проживає станом на час вирішення спору в квартирі за адресою: [ADDRESS], іпотечний договір був укладений без попереднього дозволу органу опіки та піклування й тому повинен бути визнаний недійсними.\~\~Квартира № 49, яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул.2ї Пятирічки,б.35 на праві власності належить [PERSON]. 25 грудня 2007 року [PERSON] уклала з ПАТ «Укрсоцбанк» кредитний договір на споживчі потреби, в забезпечення виконання яких передано у іпотеку належну [PERSON] на праві власності квартиру. Позивачі стверджують, що на момент укладання іпотечного договору у квартирі, яка передана в іпотеку Банку проживала малолітня дитина [PERSON]. При укладенні іпотечних договорів [PERSON] та [PERSON] приховали той факт, що право користування житлом у квартирі має малолітня дитина, й попереднього дозволу на вчинення оспорюваних правочинів орган опіки та піклування не давав. Це підтверджується запитом на отримання кредиту від 17.12.2007р., який власноруч підписано [PERSON], де вона стверджує, що не має утриманців, в т.ч. дітей. Крім того,Іпотекодавець [PERSON] в п. 1.6. Іпотечного договору на момент його укладання гарантувала, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах обовязок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обовязків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно з положеннями частин четвертої та пятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.\~ За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.\~ За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої предявлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сімї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.\~\~\~\~У справі, яка розглядається судом, малолітня дитини не мала і не має права власності на квартиру. На момент укладання іпотечного договору дитина не була зареєстрована за жодною адресою.Дитина набула права користування житлом, - зазначеною квартирою, як член сімї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці. Крім цього, згідно довідки (а. с.6-16) станом на теперішній час [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (за адресою реєстрації свого батька).\~\~ За таких обставин у суду не має підстав для задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору, оскільки якщо припустити, що його укладення відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте воно не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітнього\~ на користування\~ житлом - квартирою. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обовязкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обовязкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Крім того, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). Відповідно до частин другої та третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Верховний Суд України в складі Судової палати у цивільних справах за результатами розгляду справи № 6-384цс15 прийняв постанову від 30 вересня 2015 року, в якій сформував правовий висновок про те, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Частиною 1 ст. 212 ЦПК України передбачено те, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, суд оцінює дані докази у справі про їх достатність, допустимість та належність, як в їх сукупності так і окремо. З огляду на вищевказане суд вважає що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed