Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивачка 26.10.2013 року звернулася з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на об'єкт нерухомого майна - 1/3 частину приватного будинку [ADDRESS], власником якої на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого П'ятою Київською державною нотаріальною конторою 29.07.1996 року, був її померлий чоловік [PERSON] В обґрунтування вимог позивачка посилалась на те, що після смерті її чоловіка [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/3 частину приватного будинку [ADDRESS], у зв'язку з чим вона звернулась у встановлений строк до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, та на підставі чого державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] Однак державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. винесено постанову від 25.10.2013 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із ненаданням правовстановлюючого документа, який засвідчує право власності спадкодавця [PERSON], померлого [INFO]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, просила у позовній заяві у зв'язку із станом її здоров'я розглядати справу за її відсутності. Представник Солом’янської районної ради у м. Києві в судове засідання не з'явився. Представник Першої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності та прийняти рішення згідно діючого законодавства України. Таким чином, суд, дослідивши заяви сторін, вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що Відділом реєстрації смерті у м. Києві в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 15058 та видане свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.07.2012 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Так, як вказує позивача та підтверджується наданою нею копією свідоцтва про одруження, виданого Палацом одружень м. Києва 31.1968 року, вона є дружиною померлого, після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить /3 частину приватного будинку [ADDRESS]. З метою прийняття спадщини, у визначеному законодавством порядку, позивачка звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Губко Ю.В. винесено постанову від 25.10.2013 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із ненаданням правовстановлюючого документа, який засвідчує право власності спадкодавця [PERSON], померлого [INFO]. Таким чином, саме відсутність правовстановлюючих документів щодо по оформленню свого права власності та реєстрації відповідного свідоцтва про право власності і спричинило подання позивачкою - спадкоємицею за законом позову про визнання права власності, оскільки в нотаріальному порядку оформити своє право власності на спадщину вона не може. Разом з тим, як вбачається з матеріалів позову, позивачка, звертаючись за захистом своїх прав, висуває позовні вимоги до Солом’янської районної ради у м. Києві, яка є ліквідованою та не має правонаступника, т. я. рішенням Київської міської ради №7/4819 від 09.09.2010 року вирішено не утворювати районні у м. Києві ради та припинити їх дію з 31.10.2010 року шляхом ліквідації районних в місті Києві рад без визначення правонаступника. Так, в позовному провадженні згідно зі ст. 37 ЦПК України процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права та обов'язки одного із суб'єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих чи інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участь у процесі. Таким чином, в позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права та обов'язки одного із суб'єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих чи інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участь у процесі. За таких обставин, враховуючи вищезазначене, у даному випадку суд би був вправі замінити відповідача лише вразі встановлення обставин щодо переходу прав та обов'язків Солом'янського районної ради у м. Києві у матеріальному правовідношенні до іншої особи, проте такі обставини судом не встановлені. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Відповідно до закріпленого в ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ч. 1 ст. 33 ЦК України заміна неналежного відповідача судом можлива лише як результат вирішення судом клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. За наданою позивачкою інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 20.11.2013 року відповідач у даній справі - Солом’янська районна рада у м. Києві, ідентифікаційний код - 26077626, з 31.10.2010 року знаходиться в стані припинення. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, позивачка на час призначеного розгляду справи була обізнана, що вказаний нею відповідач Солом’янська районна рада у м. Києві є ліквідованим та не є належним відповідачем у справі, про що свідчить ухвала Солом'янського районного суду м. Києва від 31.10.2013 року про відмову у відкритті провадження у зв'язку із припиненням юридичної особи та текст апеляційної скарги самої позивачки на дану ухвалу щодо її можливості після відкриття провадження у справі замінити неналежного відповідача на належного в порядку ст. 33 ЦПК України, а також ухвала Апеляційного суду м. Києва від 30.01.2014 року, якою ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 31.10.2013 року скасовано та позивачці фактично роз'яснено право за її клопотанням, не припиняючи розгляду справ, замінити первісного відповідача - припинену юридичну особу належним відповідачем - іншою юридичною особою, яка не є її правонаступником. Проте, як свідчить зворотне поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи, позивачка будучи завчасно, а саме 28.03.2014 року, повідомленою про час та місце призначеного до розгляду 28.04.2014 року справи, будь яких клопотань, в тому числі про заміну неналежного відповідача, свідомо не надала. Між тим, суд може вирішити спір лише згідно з вибраним позивачкою способом захисту права. Змінити підставу, предмет та суб'єктивних склад правовідносин, з приводу яких виник спір, суд з власної ініціативи не вправі, оскільки цим самим втручається в диспозитивні права позивачки, які передбачають її право на вільне розпорядження своїми як матеріальними правами, так і процесуальними засобами їх реалізації. Отже, встановивши, що позов пред'явлений не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, визначившись з характером спірних правовідносин, суд, виконавши вимоги ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, належним надав можливість позивачці подання нею клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем. Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Обов'язок доказування покладається на сторони і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої, тому підставу позову повинен довести саме позивач. З огляду на вищевикладене, позивачкою не було доведено наявність обставин, на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги до Солом’янської районної у м. Києві ради щодо предмету спору та які б могли слугувати підставою для задоволення вимог позивачки. Крім того, відповідно до змісту норми ст. 13 ЦК України одним із обов'язків, яких має дотримуватись особа при здійсненні цивільних прав, є обов'язок додержуватись моральних засад суспільства, який у сукупності з принципами добросовісності та розумності спрямований на посилення правового захисту морально-етичних засад у цивільному праві. Виходячи з тлумачення вказаної норми, цивільне законодавство закріплює правило про заборону зловживання правом, під яким слід розуміти не тільки дії, вчинені особою під час реалізації свого суб'єктивного права з винятковим наміром завдати шкоди іншій особі, а й під час реалізації свого суб'єктивного права з правомірними намірами. За таких обставин враховуючи вищевикладене, суд приходиться до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому вважає за необхідне залишити їх без задоволення.

Outcome: dismissed