Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивачка 18 серпня 2017 року звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с.2-5). В обґрунтування своїх вимог зазначила, що домоволодіння №33а по вул..\~Гладченка Трифона у м. Дніпрі належало на праві приватної власності її чоловіку [PERSON], який помер 02 січня 2016 року. Після смерті чоловіка позивачка звернулась до нотаріуса задля оформлення спадщини, але їй було відмовлено, у звязку із розбіжністю в написанні адреси спадкового майна. Також, під час оформлення спадщини, позивачка довідалась, що земельна ділянка площею 0,0529 га, кадастровий номер: 1210100000:08:722:0002, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д*№008904 81546007, виданого на підставі рішення виконкому [PERSON] народних депутатів від 19.02.1998 року №306, на якій розташовано вказане домоволодіння, під час укладення договору купівлі-продажу не відчужувалась і досі належить попередньому власнику. Враховуючи вищевикладене, позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом, в якому уточнивши свої позовні вимоги просить визнати дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 33а по вул. Гладченко Трифона в м. Дніпро, посвідченого 24 червня 2000 року приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2050; припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0529 гектарів кадастровий номер 1210100000:08:722:0002 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серія ДП Д* N008904 81546007, виданого на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської [PERSON] народних депутатів від 19 лютого 1998 року № 306; визнати за [PERSON], в порядку спадкування за законом, після [PERSON], померлого 02.01.2016 року, право власності на домоволодіння № 33а по вул. Гладченко Трифона в м. Дніпро, що складається з: житлового будинку А-1, літньої кухні Б, входу у погріб В, сараю Г, душу Д та № 1-4, к, І - споруди, а також на земельну ділянку площею 0,0529 гектарів кадастровий номер 1210100000:08:722:0002 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серія ДП Д* N008904 81546007, виданого на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської [PERSON] народних депутатів від 19 лютого 1998 року № 306. Позивачка в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду її представник за договором адвокат [PERSON], надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечує (а.с.75). Відповідачка в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки свого представника у судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за відсутністю свого представника до суду не надходило. Треті особи в судове засідання не з'явились. Про причини своєї неявки та неявки своїх представників не повідомили. Письмових заяв про розгляд справи за своєї відсутності не надсилали. У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, зясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового засідання встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON]. Від шлюбу народились діти [PERSON], [PERSON]. На підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 24 червня 2000 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній придбав у власність домоволодіння №33а по вул..\~Аврори у м.\~Дніпропетровську (а.с.9). Дане домоволодіння розташовано на земельній ділянці площею 0,0529 га, яка на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ДП Д* N008904 81546007, виданого на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської [PERSON] народних депутатів від 19 лютого 1998 року № 306, належить [PERSON] (а.с.10). У звязку із перейменуванням вулиць та назви міста, адреса за якою розташоване спірне нерухоме майно є наступною: м. Дніпро, вул.. Гладченка Трифона. Конституцією України та нормами Цивільного кодексу України закріплені принципи непорушності права приватної власності, які визначають право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплюють право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). За ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою недійсність договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин). Згідно із частиною 2 статті 47 ЦК України (в редакції 1963 року, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) - якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Так, згідно із ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Отже, із досліджених судом матеріалів справи вбачається, що сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу вищевказаного будинку розташованого на земельній ділянці, проте невиконання вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору перешкоджає їй оформити належним чином спадкові права на вказане нерухоме майно, а отже, вимоги [PERSON] щодо визнання договору купівлі-продажу жилого будинку від 24\~червня 2000 року, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд враховуючи вищевикладене вважає за належне задовольнити вимогу [PERSON] щодо припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку, що належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ДП Д* N008904 81546007, виданого на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської [PERSON] народних депутатів від 19 лютого 1998 року № 306. Щодо позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування, суд виходить із наступного. Встановлено, що [PERSON] помер 02 січня 2016 року (а.с.25). Із матеріалів спадкової справи №32/2016 відкритої після смерті [PERSON] (а.с.44-56), вбачається, що спадкоємцями після його смерті являються: дружина [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON]. Діти від своєї частки спадщини відмовились на користь матері (а.с.44). [PERSON] належним чином прийняла спадщину після смерті чоловіка (з.а.с.52), але приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 02.01.2016 року, на домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: м.\~Дніпро, вул.. Гладченка Трифона, буд. 33 а, у звязку із тим, що відсутні документи, що підтверджують право власності на вказане домоволодіння та вказану земельну ділянку за [PERSON], а також розбіжностями в написанні адреси місця знаходження спірного домоволодіння (а.с.56). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З статті 1261 ЦК України, вбачається, що у першу чергу право власності на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового\~призначення. Згідно ст..78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. За ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;г) прийняття спадщини;ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]\~щодо визнання права власності на домоволодіння та земельну ділянку, розташовані за адресою: м. Дніпро, вул.. Гладченка Трифона, буд. №33а, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 02.01.2016 року, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved