Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON], який зареєстрований 03 липня 1993 року у Моршинській селищній раді Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 15. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що 03 липня 1993 року вона разом з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували в Моршинській селищній раді Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 15. У них з відповідачем різні характери, різні погляди на життя, через що між ними постійно виникали непорозуміння та сварки. Відповідач нехтував сімейними цінностями, перестав поважати її дружину. Вона втратила до відповідача почуття поваги та кохання, їхня сімя розпалася та існує формально, примирення між ними неможливе. За таких обставин, вважає подальше спільне життя з відповідачем неможливим, воно буде суперечити їхнім інтересам. Їхній шлюб остаточно розпався і зберегти його неможливо, а тому змушена була звернутись до суду із даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, на виклик суду не зявився, про причину неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам вважає, що позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. В судовому засіданні встановлено, що сторони вступили в шлюб 03 липня 1993 року, який зареєстровано у Моршинській селищній раді Львівської області про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 03 липня 1993 року зроблено запис № 15 та видано свідоцтво про одруження ІІІ-СГ №257560. Сімя позивачки та відповідача фактично розпалася та існує тільки формально. З 2014 року шлюбні відносини між ними припинилися остаточно. Згідно із\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та зясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що в подальшому недоцільно надавати сторонам строк на примирення, оскільки не бачить можливості такого примирення між ними, цей строк не змінить відношення позивачки до шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін, тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved