Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із зазначеною заявою, якою просили визнати за ними право власності по 1/2 частині за кожною на земельну площею 0,4605 га, що знаходиться на території Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, як за спадкоємцями за законом після смерті батька і чоловіка. В судове засідання сторони не з'явились, проте як від позивачів так і представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивачі позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача позов визнав. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. [INFO] помер [PERSON], який являвся чоловіком позивача [PERSON] (а.с.9) та батьком позивача [PERSON] (а.с.10). Після смерті останнього залишилась спадкова маса, яка, зокрема, складається з квартири [ADDRESS] по 1/2 частині якої успадкували кожна із заявників та спірної у даній справі земельної ділянки площею 0,4605 га, що знаходиться на території Денишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області і має цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]. Наказом Головного управління Держземагенства у Житомирській області № 580-сг від 9 квітня 2014 року (а.с.20) затверджено проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки у власність [PERSON] та така земельна ділянка була передана останньому у власність. Згідно копії Витягу з Державного земельного кадастру від 6 березня 2014 року (а.с.21) інформація про зареєстроване право на спірну земельну ділянку відсутня. Позивачі є єдиними спадкоємцями до майна померлого [PERSON] (а.с.36). Постановою нотаріуса від 16 листопада 2015 року (а.с.24) заявникам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищеназвану земельну ділянку, у зв'язку з неподанням державного акта на право власності або свідоцтва про право власності на неї, виданих на ім'я спадкодавця. За таких обставин позивачі вказують, що вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне їм спадкове майно у інший аніж судовий спосіб не мають змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Аналіз встановлених судом обставин справи та норм Закону, що їх регулюють, у своїй сукупності, дає підстави суду для задоволення позову, адже як встановлено, спадкодавець за життя був фактичним власником спірної у даній справі земельної ділянки, однак за життя належним чином оформити своє право власності на неї не встиг, у зв'язку з чим позивачі, в даний час, унеможливлені у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявники мають законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна, і не можуть бути позбавлені цього права, оскільки набуття права власності, позивачів, як спадкоємців за законом після смерті батька і чоловіка, чітко передбачено нормами ЦК України. Отже, враховуючи вищенаведене, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена позивачем. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору в розмірі 551,20 гривня, з відповідача на користь позивача [PERSON] Окремо суд звертає увагу відповідача на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved