Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] в особі адвоката - Крекотень О.А. звернулась до суду з позовом до ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення грошових коштів невиплачених працівникові при звільненні, посилаючись на те, що у період з 02 липня 2020 року по 13 квітня 2021 року вона - [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Полтавською регіональною філією Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», а саме працювала на посаді прибиральника службових приміщень групи допоміжного персоналу. Зазначене підтверджується записами у її трудовій книжці, а також наказом про звільнення її з даної посади, копії яких додані до позовної заяви. Під час її знаходження у трудових правовідносинах з Полтавською регіональною філією Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 15 000 грн. ( п`ятнадцять тисяч гривень ). Доказів щодо вказаного розміру заборгованості вона на даний час надати не може, оскільки відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми належні при звільненні, і відповіді на адвокатський запит з цього питання не надав, у зв`язку з чим до позову додано клопотання про витребування доказів.? 13 квітня 2021 року вона була звільнена з посади прибиральника службових приміщень групи допоміжного персоналу за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, згідно наказу № 30- ОС від 30.03.2021 року. Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган, зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до приписів ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день її звільнення 13.04.2021 р., відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних їй коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню в судовому порядку на користь позивача заборгованість по не виплаченій заробітній платі у розмірі 15 000 грн. ( п`ятнадцять шість тисяч гривень ). Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього ( годинного ) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством , календарних днів, які мають бути : плачені за середнім заробітком. Середньоденна ( годинна ) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів ( годин ), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Разом з тим, довідка про її середній заробіток на даний час у мене відсутня, оскільки відповідачем не було надано відповіді на адвокатський запит з цього питання, у зв`язку з чим до позову додано клопотання про витребування доказів. Таким чином, у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Полтавська регіональна філія Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» була філією юридичної особи Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Відповідно до ч.1, 3 та 5 ст. 95 ЦК України, - філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру. Відповідно до ч. 1 та 5 ст.96 ЦК України, - юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Згідно змісту цих правових норм філією є такий відокремлений підрозділ, який виконує всі або частину функцій самої юридичної особи від імені юридичної особи. Філії утворюються для здійснення діяльності юридичної особи, або поза місцем знаходження самої юридичної особи, або для виконання діяльності самої юридичної особи в певних встановлених межах. Відповідальність за дії філій, представництв і їх посадових осіб несе юридична особа, яка створила ці філії і представництва. Таким чином, філії і представництва, хоча й є відокремленими підрозділами юридичної особи, проте продовжують залишатися складовими частинами юридичної особи. Вчасною юридичною правосуб`єктністю і правоздатністю вони не наділені. Враховуючи вище викладе належним відповідачем в даних спірних правовідносинах є юридична особа Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в філії якої працював позивач. Крім того, наказом № 20 від 19.04.2021 року виданого Державним підприємством «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було припинено Полтавську регіональну філію Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ( код ЄДРПОУ 43588119 ) розташовану за адресою вул..Крамарського, 9 м. Полтава, шляхом її ліквідації. Ліквідація філії підтверджується також витягами з ЄДР юридичних осіб, копії яких також додано до позовної заяви. Окрім цього, з листа - відповіді Управління Держпраці у Полтавській області від 20.05.2021 року № 16-Г639/01/15-04/200 вбачається, що до Управління Держпраці у Полтавській області надійшли звернення громадян про можливі порушення вимог законодавства про працю адміністрацією Полтавської регіональної філії ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в частині невиплати заробітної тати. В розділі «Відомості про закриття відокремленого підрозділу» виписки з Єдиного державного реєстру юридичних особі від 24.04.2021 р., копія якої надана в.о. директори державного підприємства зазначено, що Полтавська регіональна філія ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» закрита. У телефонній розмові з в. о. директора ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Удянською Яною Вікторівною було з`ясовано, що розрахунок із заробітної плати із звільненими працівниками філії на даний час здійснюється адміністрацією ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Враховуючи все вище викладе належним відповідачем в даних спірних правовідносинах є юридична особа Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в філії якої працювала позивач. - Розрахунок ціни позову : 15 000 грн. ( п`ятнадцять шість тисяч гривень ), що включає себе заборгованість по невиплаченій заробітній платі. - Заходи досудового врегулювання спору не проводились і законом не визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору в даних правовідносинах. - Заходи забезпечення доказів до подання позовної заяви не здійснювались, окрім подання адвокатського запиту відповідь на який відповідачем не надано. - Заходи забезпечення позову до подання позовної заяви не здійснювалися. - Оригінали документів ( письмових доказів ), завірені копії яких додані до позовної заяви - знаходяться у позивача [PERSON] . Попередній ( орієнтовний ) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи: - оплата витрат на правову допомогу орієнтовною сумою 5 000 грн. ( п`ять тисяч гривень ) грн. Вона підтверджує те, що нею не подано іншого позову ( позовів ) до цього ж відповідача Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з тим самим предметом та з тих самих підстав. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Прохав: 1. Стягнути з Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Код ЄДРПОУ 00689237 на користь [PERSON] РНОКПП [NUMBER] заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 15 000 грн. ( п`ятнадцять тисяч гривень ) . 2. Стягнути з Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Код ЄДРПОУ 00689237 на користь [PERSON] РНОКПП [NUMBER] середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» по день ухвалення судового рішення. 3. Стягнути з Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Код ЄДРПОУ 00689237 на користь [PERSON] РНОКПП [NUMBER] судові витрати. 27.09.2021 року до суду надійшов відзив відповідача ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на позовну заяву, в якому зазначили, що щодо нормативного врегулювання спірних правовідносин. Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України ( КЗпП України ) та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з частинами 1, 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом ( а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом ), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Вимогами ст. 116 КЗпП передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Приписами ст. 117 КЗпП встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 3. Стосовно доказів, на які посилається позивачка. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Вимогами ч. 1 ст. 80 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодних інших доказів, як то документи первинного бухгалтерського обліку або документи фінансової звітності з нарахування сум заробітної плати по Філії, які б підтверджували достовірність та правильність нарахування грошових коштів у вигляді заробітної плати [PERSON] , а також утворення заборгованості із заробітної плати саме у розмірі 15 000 грн., позивачем не надано. Одночасно з цим, на виконання ухвали суду від 02.08.2021р. надано копію витребуваної довідки про розмір середньої заробітної плати від 20.09.2021р. № 70/07-457. 4. Щодо розміру заборгованості із заробітної плати перед позивачем. Відповідно до довідки Державного підприємства «Харківський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» від 20.09.2021р. № 70/07-457, [PERSON] працювала з 02.07.2020р. по 13.04.2021р. в Полтавській регіональній філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на посаді прибиральника службових приміщень групи допоміжного персоналу. У своєму позові позивач обґрунтовує розмір заборгованості із заробітної плати у розмірі 15 000 грн. посилаючись на довідку Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Проте, сума заборгованості з невиплаченої заробітної плати перед Позивачем, відповідно до довідки Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 20.09.2021р. № 70/07-457, станом на 11.09.2021р. становить: 13 997 грн. виходячи з наступного. Так, за період з 02.07.2020 по 13.04.2021 Позивачу було нараховано 42 124,54 грн. заробітної плати. Із цієї зарплати були вирахувані наступні податки : - податок на доходи фізичних осіб ( ПДФО ) у сумі 7 582,42 грн.; - військовий збір ( ВЗ ) у сумі 631,86 грн.; - перераховано на картковий рахунок [PERSON] в період з 21.09.2020р. по 10.09.2021р. грошові кошти у сумі 19 913,26 грн. Вищезазначені розрахунки підтверджуються карткою рахунку 661 за 01.07.2020р. - 14.09.2021р. [PERSON] , згідно якої, на даний час, заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати перед [PERSON] становить 13 997,00 грн. ( 42 124,54 грн. - 7 582,42 грн. - 631,86грн. - 19 913,26 грн. = 13 997,00 грн. ). 5. Стосовно вимог позивача сплатити середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, щодо правового статусу Полтавської регіональної філії, повноважень директора Філії та відсутності вини у діях Відповідача. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Згідно пунктів 3.1. - 3.4. розділу 3 «Положення про Полтавську регіональну філію Державного підприємства «Харківський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою», затвердженого наказом № 27 від 16.03.2020 Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ( Положення ), філія є відокремленим підрозділом підприємства та не має статусу юридичної особи. Філія набуває права та обов`язки з дня її державної реєстрації в установленому порядку. У своїй діяльності Філія діє від імені та в інтересах підприємства. Філія підпорядковується підприємству в особі директора. Філія має окремий баланс з наступним включенням його показників до фінансової звітності підприємства, поточні та інші рахунки в банківських установах, круглу печатку зі своїм найменуванням та найменуванням підприємства, інші печатки та штампи; здійснює бухгалтерський і податковий облік своєї діяльності в межах делегованих повноважень, а також складає та подає за належністю фінансову, податкову, статистичну та управлінську звітність. Вимогами пункту 7.3. розділу 7 «Положення…» передбачено, що директор Філії діє на підставі цього «Положення…» й довіреності підприємства та підпорядковується директору підприємства. Відповідно до підпункту 11 пункту 7.6. розділу 7 «Положення…», до прав та обов`язків директора Філії належать, зокрема, забезпечення нарахування та виплати заробітної плати працівникам Філії, вирішення питань щодо їх преміювання та заохочення згідно з чинним законодавством України та умовами колективного договору підприємства. Окрім того, згідно з абзацом 9 пункту 7.8. розділу 7 «Положення…», директор Філії несе персональну відповідальність за несвоєчасність виплати заробітної плати працівникам Філії, сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Так, наказом Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 24.12.2020р. № 89-к на [PERSON] , покладено виконання обов`язків директора Полтавської регіональної філії. Наказом Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 19.04.2021р. № 24-к [PERSON] звільнено із займаної посади та знято виконання обов`язків директора філії. Відповідно до довіреностей від 24.12.2020р. та від 01.03.2021р. виданих Державним підприємством «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» [PERSON], останнього уповноважено представляти інтереси підприємства та діяти від його імені в межах «Положення…» про Філію, а саме: виступати від імені підприємства, в межах «Положення..» про Філію, у трудових відносинах із працівниками філії, в тому числі приймати на роботу, відсторонювати, переводити, надавати відпустки та звільняти з роботи працівників Філії у межах затвердженого Підприємством штатного розпису тощо ( окрім тих працівників, щодо яких необхідно погодження посадових осіб Підприємства ); нараховувати та виплачувати заробітну плату працівникам Філії. Вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, постановою Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/990/21 [PERSON] , як виконуючого обов`язки директора Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП. Постанова набрала чинності 13.04.2021р. Відповідно до ч. 1 ст. 41 КУпАП, порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, терміну надання посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та фізичними особами - підприємцями працівникам, у тому числі колишнім, на їхню вимогу документів стосовно їх трудової діяльності на даному підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця, необхідних для призначення пенсії ( про стаж, заробітну плату, тощо ..), визначеного Законом України «Про звернення громадян», або надання зазначених документів, що містять недостовірні дані, порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення, а також інші порушення вимог законодавства про працю - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вимогами ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, законодавець пов`язує обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити звільненому працівникові середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у разі наявності в діях роботодавця вини. Саме з Полтавською регіональною філією Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» [PERSON] перебував у трудових відносинах. В свою чергу, позивачкою не наведено жодних аргументів та не надано достовірних доказів, які б підтверджували вину відповідача з утворення заборгованості із заробітної плати перед позивачкою і, як наслідок, обов`язок виплатити середній заробіток, оскільки обов`язок своєчасної виплати заробітної плати покладався виключно на Філію та її керівництво. Натомість, [PERSON] , як керівника Філії, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП ( постанова Київського районного суду м. Полтави у справі № 552/990/21 ). Враховуючи факт доведення вини [PERSON] в частині невиплати працівникам Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» заробітної плати, створення заборгованості із заробітної плати, то покладання на Відповідача обов`язку виплатити середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні позивачу з Полтавської регіональної філії суперечитиме завданням цивільного судочинства як то справедливість, добросовісність та розумність. Окрім того, як зазначалось, саме керівництво Філії було відповідальне за своєчасне нарахування та виплату заробітної особам, які перебували з нею у трудових відносинах, а тому стягнення середнього заробітку з відповідача на користь позивача, як наслідок, порушуватиме права третіх осіб, а саме тих, які перебувають на даний час у трудових відносинах з Державним підприємством, оскільки унеможливить своєчасну та повну виплату заробітної плати таким працівникам і призведе до нерозумних та несправедливих наслідків. Враховуючи факт відсутності вини в діях відповідача, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню. 6. Щодо судового збору за подачу позову. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, у своєму позові позивач посилається на п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого, позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. У переліку додатків долучених до позову також відсутні посилання на квитанцію про сплату судового збору. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки ). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів ) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. З огляду на вищезазначені норми можна дійти висновку про те, що «середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні» не є основною чи додатковою заробітною платою». Тому одночасне заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати та стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, з посиланням Позивача на пункт 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суперечить вимогам чинного законодавства України. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019р. у справі № 910/4518/16, де зазначено : «...34. З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою ( зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати ) у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. 35. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях...». Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019р. у справі № 761/9584/15-ц. дійшла аналогічних висновків щодо обов`язку сплатити судовий збір за позовну вимогу «про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні»: «...104. З урахуванням висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від ЗО січня 2019 року у справі №910/4518/16 ( провадження № 12-301гс18 ) та постанові Верховного Суду України від ЗО листопада 2016 року у справі № 226/168/15-ц ( провадження № 6-1121цс16 ) з 01 вересня 2015 року працівник не вважається звільненім від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні...». Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з несплатою позивачкою судового збору при подачі позову, то вимога «про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні» не підлягає задоволенню. 7. Стосовно заявлених позивачкою витрат на надання правової допомоги. Відповідно до вимог ч. 1, 3-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг ), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг ); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг ); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та ( або ) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на надання правової допомоги адвоката у розмірі 5 000,00 грн. ( п`ять тисяч гривень 00 копійок ). Вважаємо, що заявлена позивачем сума є безпідставною, завищеною та такою, що не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним. Так, заявлена позивачем сума на правову допомогу є орієнтовною, як він сам і зазначає, тому дати оцінку обсягу наданих адвокатом послуг неможливо, оскільки і детального опису наданих послуг до позову не долучено. Також, викладені у позові обставини та докази на які посилається представник позивача, зазначені у позові норми матеріального права, відсутність посилань на постанови Верховного Суду - дають підстави дійти висновку про те, що написання та подача до Суду позову не вимагали значної витрати часу, а також не є співмірними складності даної справи. Враховуючи вищевикладене, вважаємо, що стягнення з відповідача витрат на надання правової допомоги адвоката у розмірі 5 000,00 грн. ( п`ять тисяч гривень 00 копійок ), які Позивач орієнтовно планує понести є необгрунтованими, завищеними та такими що не відповідають складності даної справи, часу витраченому на підготовку позову та обсягу наданих адвокатом послуг. 8. Щодо попереднього ( орієнтовний ) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Вимогами пункту 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України встановлено, що відзив повинен містити попередній ( орієнтовний ) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Так, з метою отримання правничої допомоги, між Державним підприємством «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та адвокатським об`єднанням «Іст Сайд П.М.» укладено договір про надання правової допомоги № б/н від 14.07.2021р. Враховуючи викладене, орієнтовний розрахунок сум судових витрат, які планує понести Відповідач при розгляді даної цивільної справи становить 2 000,00 грн. ( дві тисячі гривень 00 копійок ). Враховуючи вищевикладене, проив суд, - 1. Прийняти та долучити відзив на позов до матеріалів справи № 545/2431/21. 2. Позов [PERSON] до Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення грошових коштів невиплачених працівникові при звільненні - залишити без задоволення. 3. Стягнути з [PERSON] на користь Державного підприємства «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ( код ЄДРПОУ: 00689237 ) судові витрати. 29 вересня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача адвоката - Крекотень О.А. та заява про зменшення розміру позовних вимог, в якому прохав : позов [PERSON] до ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення грошових коштів невиплачених працівникові при звільненні - задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній платі в розмірі 13 997 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 18 000 грн. В судове засідання сторони не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача - адвокат Крекотень О.А. надав суду заяву, в якій прохав про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю та прохає їх задовольнити повністю. Відповідач ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» до суду свого представника не направили будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими. Надано суду відзив на позов в якому зазначено, що проти позову заперечують та прохають відмовити у його задоволенні. Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті в судовому засіданні у відсутності не з`явившихся, належно повідомлених сторін, по наявним матеріалам справи та за наявності відповідних заяв від них. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що у період з 02.07.2020 року по 13.04.2021 року [PERSON] працювала у Полтавській регіональній філії ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на посаді прибиральника службових приміщень групи допоміжного персоналу, з якої звільнена ( а. с. 14-16 ). На підставі наказу № 30-ОС від 30.03.2021 року звільнено [PERSON] з 13.04.2021 року за угодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України. ( а. с. 16 ). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно наданої відповідачем довідки від 23.09.2021 року ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» за період з 02.07.2020р. по 19.04.2021р. позивачу було нараховано 42 124,54 грн. заробітної плати. Із цієї зарплати були вирахувані наступні податки : - податок на доходи фізичних осіб ( ПДФО ) у сумі 7 582,42 грн.; - військовий збір ( ВЗ ) у сумі 631,86 грн. ; - перераховано на картковий рахунок [PERSON] в період з 21.08.2020р. по 10.09.2021р. грошові кошти у сумі 19 913,26 грн. Вищезазначені розрахунки підтверджуються карткою рахунку 661, згідно якої станом на 11.09.2021 року заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати перед [PERSON] становить 13 997,00 грн. ( 42 124,54 грн. - 7582,42 грн. - 631,86 грн. - 19 913,26 грн. = 13 997,00 грн. ). На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», на користь [PERSON] заборгованості із заробітної плати. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Відповідно до п.5 розділу ІV «Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника», яка згідно з п.8 цього «Порядку…» визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів ( годин ), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Заробітна плата позивача за останні два місяці роботи в Полтавській філії ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» лютий-березень 2021 року складає 3 600,00 гривень, кількість робочих ( відпрацьованих ) днів за останні два місяці складає 24 дні, середньоденна заробітна плата за останні 2 місяці складає 150,00 грн., що слідує із довідки ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 23.09.2021 року. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.04.2021р. по день ухвалення судового рішення, а датою звільнення є 13 квітня 2021 року, що слідує із копії трудової книжки. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 13.04.2021р. по 05.10.2021р. у сумі 18 000,0 грн. ( 120 робочих днів х 150,0 грн. середньоденної заробітної плати ). Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В даній цивільній справі правовідносини між позивачем та відповідачем розглядаються в площині працівник роботодавець, які стосуються гарантій на оплату праці працівника. При цьому, роботодавець не може в межах цих правовідносин обмежувати право працівника на отримання заробітної плати через наявність невиконаних зобов`язань роботодавця перед третіми особами та у зв`язку з цим доводити відсутність підстав для застосування положень ч. 1 ст.117 КЗпП України. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29.01.2014 у справі № 6-144цс13, від 22 січня 2014 p. у справі № 6-159цс13. Вiдсутнiсть фiнансово-господарської дiяльностi або коштiв у роботодавця не виключає його вини в невиплатi належних звiльненому працiвниковi коштiв та не звiльняє роботодавця вiд вiдповiдальностi, передбаченої ст. 117 КЗпПУкраїни ( правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 липня 2013 року № 6-64цс13 ). Відповідач як юридична особа і господарюючий суб`єкт повинен таким чином організовувати виробництво, щоб бути спроможним виплатити зарплату своїм працівникам, що найменше тим, що звільнилися з роботи. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 «Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини» : «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав». У справі «Кечко протии України» Європейський суд з прав людини зазначив, «що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений ст. 1 Протоколу № 1». Відповідно до вище зазначених норм матеріального права позивач мав правові підстави сподіватися на отримання заробітної плати за час своєї роботи на момент звільнення. Відповідач неправомірно не розрахувався з позивачем при звільненні, тому суд повинен захистити порушенні права позивача. На підставі наведеного, суд приходить до висновку стягнути з ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з Полтавської філії ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у розмірі 43 153,78 грн. Відповідно до ч.1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг ); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг ); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та ( або ) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи Як слідує з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано : договір № 975 про надання правничих ( юридичних ) послуг від 15.06.2021р., акт прийому-передачі наданих правничих ( юридичних ) послуг № 1 до договору про надання правової допомоги від 15.06.2021р. № 975 від 05.10.2021 року. Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України : витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Також, стягнути з ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн., від сплати якого звільнена при подачі позову позивач.

Outcome: approved