Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом та просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] у розмірі по 800 грн. для кожної дитини щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Крім того, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 700 грн. щомісячно, до досягнення донькою [PERSON], [INFO], трьохрічного віку. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є діти: син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. На даний час вона з дітьми з відповідачем не проживає. Відповідач про сім'ю не турбується, матеріально не підтримує. Усім необхідним вона змушена забезпечувати дітей самостійно, однак її коштів на все не вистачає. Враховуючи, що відповідач не працює, але має неофіційний дохід, то розмір аліментів на утримання дітей вона визначає у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. на місяць на утримання кожної дитини. Враховуючи розмір доходів відповідача, зазначена сума аліментів є для нього цілком реальною, не погіршить його матеріальне становище, а навпаки, змусить турбуватися про дітей та відчувати вагомість такої турботи. Крім того, вона також потребує матеріального утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку. Розмір матеріального утримання для неї вона визначає виходячи з принципів розумності, у твердій грошовій сумі 700 грн. щомісячно. Однак, навіть зазначена сума не в змозі покрити усі її видатки, що пов'язані з вихованням та утриманням дитини. Відповідач спроможний сплачувати вказану суму, оскільки має неофіційні джерела доходів. У судове засідання позивачка не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився. У своїй заяві просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає частково. Крім того, відповідачем подані заперечення проти позову, де останній зазначає, що загальний розмір утримання, яке просить стягнути з нього позивачка складає 2300 грн. щомісячно, однак вказана сума є для нього занадто великою. Він намагається надавати допомогу в утриманні своїх неповнолітніх дітей, приймати участь у їх вихованні. Тому висновки позивачки про те, що він не дбає про матеріальне забезпечення дітей, не участь у їх вихованні не підтверджуються жодним доказом та не відповідають фактичним обставинам. Її звернення до суду є суто принциповим рішенням у будь-який спосіб покарати його, обтяжити зобов'язаннями, помститися за те, що вони розійшлися. Він не може досягнути з позивачкою домовленості щодо способу виконання ним обов'язку по утриманню дітей. Причиною недосягнення такої згоди є вимога позивачки утримувати дітей виключно в грошовій формі. Натомість такий спосіб утримання дитини не влаштовує його, оскільки він не мав та не має довіри до позивачки, що кошти будуть спрямовані саме на утримання дітей. Тому він виконував свої зобов'язання щодо утримання дітей в переважній більшості в натуральній формі. Просить врахувати суд, що він тривалий час ніде не працює, на обліку в центрах зайнятості не перебуває, тому вважає, що рівень аліментів, який визначила позивачка, може бути зменшений. Крім того зазначає, що позивачка отримує допомогу від своїх батьків, сама є працездатною і також може та зобов'язана на рівні з ним дбати про дітей, а не жити за його рахунок. Тому, зважаючи на викладені обставини, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі по 200 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття та на утримання позивачки в твердій грошовій сумі по 100 грн. щомісячно, до досягнення донькою [PERSON] трьохрічного віку. Згідно вищевказаної заяви позивачки, остання висловила свою думку відносно заперечення проти позову відповідача та просила критично віднестися до вимог [PERSON], так як при подачі позову вона врахувала його матеріальне становище, а тому рахує, що відповідач здатний буде виконувати покладені на нього судом зобов'язання. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити частково з наступних підстав. З копій свідоцтв про народження серії 1-ГЮ №054815 та серії І-ГЮ №256443 (а.с.6, 7) вбачається, що батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON]. Загальним обовязком батьків, який покладається на них Сімейним кодексом, є обовязок утримувати своїх дітей (ст.180 СК України). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с.9) [PERSON] проживає окремо від позивачки та дітей. [PERSON] та [PERSON] проживають з матір'ю [PERSON] та зі слів останньої та свідків, повністю перебувають на утриманні матері. Аналізуючи доводи відповідача у запереченнях, останній виходив з того, що дітям, буде достатньо по 200 грн. щомісячно, щоб підтримувати їхній життєвий рівень, що відповідно, включає достатнє харчування, одяг, витрати на лікування та ін. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.184 СК україни передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Доводи відповідача про відсутність у нього роботи не заслуговують на увагу та не є підставою для зменшення розміру аліментів у тому обсязі, про який просить відповідач, оскільки останній [INFO], є молодою, працездатною особою. У судове засідання не надано жодних доказів щодо неспроможності ним сплачувати аліменти на утримання дітей у зв'язку з вадами здоров'я, які унеможливлюють працевлаштуватися А тому, посилання позивача на вказані вище обставини в рахунок того, що він не працевлаштований, не отримує заробітну плату чи інші доходи, що нібито знаходиться в прямому причинно-наслідковому звязку з неможливістю сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей судом не беруться до уваги, як належні та допустимі доказами, обовязок яких надати з підстав, передбачених ст.60 ЦПК України, покладається на позивача, зокрема. Частина 2 ст.59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не перебуває на обліку в районному центрі зайнятості та інших центрах зайнятості України. Даний факт відповідач підтвердив довідкою №2628 від 25.07.2016 року, виданої Дубровицьким районним центром зайнятості Рівненської області (а.с.25). Згідно копії трудової книжки серії АН №360372 (а.с.24) [PERSON] звільнений з роботи 30.10.2006 року за власним бажанням. Слід звернути увагу на той факт, що підставою для звільнення було власне бажання відповідача, а це, в свою чергу, означає, що будь-яких вимушених обставин для звільнення не було. Крім того, суд критично оцінює обставину, зазначену відповідачем, про те, що позивачка отримує допомогу від своїх батьків та сама є працездатною, що дозволяє їй утримувати самотужки дітей. Вказані факти є такими, що суперечать нормам закону, а саме ст.180 СК України, в яких законодавець чітко зазначає, що обов'язок утримувати дітей покладається на їх батьків, а не інших осіб, в даному випадку батьків позивачки. До того ж, правом утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років наділений лише чоловік - батько дитини (ст.84 СК України). У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, суд звертає увагу на зміст ст.48 Конституції України, що каже про право кожного на достатній життєвий рівень. Поряд з цим, суд приймає до уваги матеріальне становище відповідача, однак зважає на його ухилення від виконання обов'язку утримувати дітей та рахує, що достатнім розміром аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] буде по 450 грн. щомісячно та на утримання дружини - 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Outcome: approved