Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

Позивачі звернулися з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 07.06.2017 року відповідач отримав від [PERSON] та [PERSON] грошові коштии в сумі 150 доларів США, що за курсом НБУ (1 долар США = 25,6867грн.), а на день направлення йому вимоги становить 3853,50грн., та 9948грн., про що написав відповідну розписку, в якій зазначив суму, валюту та зобов'язання повернути дані кошти. Проте вказані кошти не повернув. 14.08.2017 року позивачі направили відповідачу вимогу повернути позичені кошти в сумі 3853,50грн. та 9948,00грн. протягом 7-ми календарних днів з дня отриммання даної вимоги. Загальна сума вимоги становить 13801,50грн. 16.08.2017 року [PERSON] отримав дану вимогу, однак не виконав її. На підставі наведенного просили суд стягнути з відповідача кошти в сумі 13801,50 грн., а саме: 6900,75грн. на користь [PERSON] та 6900,75грн. на користь [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримали з мотивів, викладених в позовній заяві, просили розглядати даний спір у їх відсутності та не заперечили проти прийняття заочного рішення. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив розглядати даний спір у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно розписки від 07 червня 2017 року, наданої позивачами до суду, [PERSON] отримав в позику від [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 150 доларів США та 9948грн., які він зобов'язався повернути (а.с.5). Відповідач до суду не з'явився, факт написання розписок не оспорював, а тому виникнення боргового зобов'язання за договором позики є встановленим належним доказом, а саме оригіналом даної розписки. У зазначений в розписці строк відповідач, отримані в якості позики кошти не повернув, доказів протилежного відповідачем надано не було. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеним та підлягає до виконання. Відповідно до розписки від 07.06.2017 року позивачі виконали зобов'язання перед відповідачем та надали кошти в борг, в той час як зобов'язання позичальника виконані не були. 14.08.2017 року позивачами відповідачу направлялась вимога про повернення коштів в сумі 150 доларів США, що по курсу НБУ станом на 14.08.2017 року становить 3853,50грн. та 9948грн. протягом 7 днів з моменту отримання даної вимоги (а.с.4,9), яку відповідач отримав 16.08.2017 року (а.с.10). У зазначений в вимозі про повернення коштів строк відповідач, отримані в якості позики кошти не повернув, доказів протилежного відповідачем надано не було. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивачів суми боргу є обґрунтованими, тому позов слід задовольнити. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів слід стягнути у відшкодування понесених витрат на сплату судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved