Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з ознаеним позовом, який підтримали в судовому засіданні, вказавши, що рішенням профкому та адміністрації ВП «Хмельницька АЕС» їм надано в користування кімнату [ADDRESS], де вони значаться зареєстрованими та проживають по даний час. В кімнаті [ADDRESS] до листопада 2009 року, разом з неповнолітніми дітьми проживала відповідачка [PERSON] В листопаді 2009 року [PERSON] разом з дітьми виїхала на постійне місце проживання у Вінницьку область. Після звільнення відповідачкою кімнати [ADDRESS], вони, за домовленістю з [PERSON] про тимчасове їх проживання в спірній кімнаті та сплату комунальних послуг, з дозволу коменданта гуртожитку вселилися в кімнату [ADDRESS] та стали проживати в ній, здійснюючи оплату комунальних послуг від імені [PERSON] [PERSON] в означеній кімнаті не проживав, [PERSON] була зареєстрована в м.Хмельницький, але фактично проживала в спрій кімнаті. 08 серпня 2013 року рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області «Про передачу у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках, що належать до комунальної власності м. Нетішина» № 263/2013 [PERSON] передано кімнату [ADDRESS] у приватну власність, яку вона запропонувала їм купити, але такої суми у них не було. 30 жовтня 2013 року [PERSON] продала зазначене житло за 8000 доларів США [PERSON], мешканцю кімнати [ADDRESS]. Враховуючи те, що відповідачка [PERSON] разом з малолітніми дітьми вибула в інший населений пункт, де постійно проживала з листопада 2009 року, вона втратили право на житло в спірній кімнаті, а тому не мала права на її приватизацію. Вони, постійно користуючись цією кімнатою, сплачуючи за неї комунальні послуги протягом чотирьох років, набули права на це житлове приміщення, в тому числі на право отримання його у власність відповідно до діючого законодавства. За таких обставин ставлять питання про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області № 263/2013 від 08.08.2013 року «Про передачу у власність [PERSON] та її малолітнім дітям, доньці [PERSON] та сину [PERSON], житлового приміщення, кімнати [ADDRESS]», скасування свідоцтва про право власності на зазначене житлове приміщення, та визнання недійсним договру купівлі-продажу кімнати[ADDRESS] укладеного між [PERSON] та [PERSON], зобов'язання виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області передати позивачам у спільну сумісну власність кімнату [ADDRESS] в порядку приватизації цього житла. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що відповідачка [PERSON] із спірної кімнати разом з дітьми вибула на постійне місце проживання в м. Бершадь Вінницької області, тому автоматично, без пред'явлення до неї позову, втратила право на житло з моменту вибуття. В кімнату [ADDRESS] позивачі вселилися в 2009 році, в зв'язку з чим, незалежно від відсутності реєстрації їх у вказаному житлі, набули права на це житло, а також права на його приватизацію. Втративши право на спірну кімнату, [PERSON] не мала права на її приватизацію з послідуючим продажем. Оскільки нею продано житло на яке вона незаконно набула права власності, про що [PERSON] було відомо, то договір купівлі-продажу такого житла є незаконним. Вони, позивачі, перебували на черзі на покращення житлових умов, а тому мали право на приватизацію кімнати [ADDRESS]. Представник відповідача виконавчого комітету Нетішинської міської ради в судове засідання не з'явився, згідно заяви просить розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Представник [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, вказавши, що відповідачка [PERSON] на підставі ордеру вселилась та проживала в спірній кімнаті [ADDRESS] гуртожитку. У листопаді 2009 року, за станом здоров'я неповнолітньої дитини, змушена була тимчасово переїхати до м. Бершадь. При цьому, між відповідачкою та позивачами, існувала домовленість про те, що позивачі, на час її відсутності, будуть користуватися її житлом, приглянуть за її речами та сплачуватимуть за час використання кімнати комунальні послуги. В подальшому, в зв'язку з виниклою необхідністю, відповідач прийняла рішення про зміну місця проживання і, приватизувавши кімнату [ADDRESS], продала її [PERSON] Оскільки позивачі не набували права власності на спірну кімнату у встановленому законом порядку, їх права нічим не порушено, тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач [PERSON], третя особа [PERSON] позов не визнали та пояснили, кожен окремо, що [PERSON] змушена була в листопаді 2009 році залишити спірне житло через хворобу дітей. Про намір її повернутись свідчило те, що вона не знімалась з реєстраційного обліку, не розривала договору найму кімнати у гуртожитку, залишила свої речі та речі дітей у кімнаті та місцях загального користування, за потреби до жовтня 2013 року користувалась кімнатою [ADDRESS]. Сім'я [PERSON] в порядку визначеному чинним законодавством в кімнату [ADDRESS] не вселялась. [PERSON], відповідно до законодавства, оформила право власності на спірне житло і правомірно здійснила їм його продаж. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради пояснила, що з їх дозволу [PERSON] продала кімнату [ADDRESS] і зобов'язалась забезпечити неповнолітніх дітей житлом у м. Бершадь. В даний час [PERSON] надала договір купівлі-продажу житла в м. Бершадь на ім'я дітей. Представник відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] - [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що [PERSON] в кімнату [ADDRESS] вселилася на підставі ордеру, втратившою право на житло не визнана, а тому набула права на його приватизацію. Приватизувавши житло розпорядилась ним на власний розсуд. Тимчасово [PERSON] проживала в м. Бершадь в зв'язку з хворобою дітей та важким матеріальним становищем, оскільки сама виховувала двох дітей, перебуваючи у декретній відпустці. Позивачі у спірній кімнаті зареєстровані не були, проживали там тимчасово з дозволу [PERSON] менше п'яти років, тому права на приватизацію житла не набули. Сім'я [PERSON] потребувала і перебувала на обліку на покращення житлових умов, у зв'язку з чим ними була придбана спірна кімната. Крім того, позивачі не є стороною договору купівлі-продажу спірної кімнати, а тому не можуть ставити питання про визнання такого договору недійним. Свідок [PERSON] показала, що від позивачів їй відомо про те, що між ними та [PERSON] була усна домовленість про те, що на час її відсутності в кімнаті [ADDRESS] буде проживати сім'я [PERSON]. Останні проживали там протягом чотирьох років. В подальшому речі [PERSON] [PERSON] з кімнати винесла на коридор. З розмови з [PERSON] вона зрозуміла, що домовленість з [PERSON] була на проживання в спірній кімнаті з подальшим переоформленням. Свідок [PERSON] показав, що з 2010 року знайомий з [PERSON], остання проживала в кімнаті [ADDRESS]. Йому відомо, що до позивачів у вказаній кімнаті проживала інша жінка. Восени 2013 року [PERSON] повернулась і приватизувала спірну кімнату та продала її, а речі [PERSON] були винесені з кімнати та замінено двері. Свідок [PERSON] показала, що до 2009 року [PERSON], постійно проживала у спірній кімнаті. У 2009 році, у зв'язку з хворобою дітей, яким не підходив клімат м.Нетішин, змушена була переїхати в м. Бершадь до матері. Для нагляду за кімнатою залишила ключі позивачам, а сама раз на місяць чи на два місяці приїжджала до спірної кімнати. В самій кімнаті та місцях загального користування залишились її речі. Свідок [PERSON] - комендант гуртожитку показала, що [PERSON] виховувала двох дітей які часто хворіли, тому вона була змушена переїхати до матері в м. Бершадь. Для нагляду за кімнатою [ADDRESS] [PERSON] залишила ключі [PERSON]. За її порадою [PERSON] раз на місяць чи на два місяці приїжджала до кімнати. Був випадок коли скаржилась, що [PERSON] не пускають її до кімнати. Готувала документи на приватизацію кімнати. Розповідала, що [PERSON] згідні придбати у неї кімнату за 3000 доларів США, але для придбання житла у м. Бершадь їй потрібна більша сума. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.ст. 3, 10, 11, 60, 213, 214, 309 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судовому захисту підлягає лише порушене право. Суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності та диспозитивності не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, що беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст.129 ЖК України єдиною підставою для вселення на житлову площу у гуртожитку є спеціальний ордер, який видається громадянинові адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі у гуртожитку. Як вбачається з талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні, [PERSON] була зареєстрована до кімнати [ADDRESS], звідки 30.10.2013 року була знята. Відповідно до довідки будинкоуправління «КП НМР «ЖКО» від 04.11.2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в кімнаті [ADDRESS]. Зазначене житло виділене Хмельницькою АЕС [PERSON] на підставі ордеру № 541 від 05.01.1995 року на житлову площу. В судовому засіданні встановлено, що не оспорюється сторонами, що з листопада 2009 року сім'я [PERSON] за усною домовленістю з [PERSON] тимчасово користувались кімнатою [ADDRESS]. 08 серпня 2013 року рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області «Про передачу у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках, що належать до комунальної власності м. Нетішина» № 263/2013 [PERSON] передано у власність кімнату [ADDRESS]. 30 жовтня 2013 року [PERSON], реалізувавши своє право на користування та розпорядження майном, продала зазначене житло [PERSON] Згідно листа секретаря міської ради [PERSON] на ім'я позивачів, кімната [ADDRESS] не є вільною, позивачі не перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у гуртожитках міста, а тому підстав для розгляду питання про передачу їм у користування вищезазначеної кімнати не має. Будь яких доказі того, що відповідачка [PERSON] втратила право на користування спірним житловим приміщенням, в зв'язку з чим була позбавлена можливості скористатись правом на приватизацію житлового фонду, позивачами суду не надано. [PERSON], будучи зареєстрованою до спірної кімнати більше п'яти років, у відповідності до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», набула права на приватизацію житлової площі. Проаналізувавши встановлене в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що виконавчим комітетом Нетішинської міської ради Хмельницької області правомірно прийнято рішення № 263/2013 від 08.08.2013 року «Про передачу у власність [PERSON] та її малолітнім дітям, доньці [PERSON] та сину [PERSON], житлового приміщення - кімнати [ADDRESS]», а [PERSON], реалізовуючи своє право на володіння та користування майном, на законних підставах здійснила продаж спірної кімнати [PERSON] Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В ході судового розгляду позивачами не доведено, а судом не встановлено порушення їх прав та інтересів на користування жилим приміщенням у гуртожитку, оскільки спірну кімнату не було виділено позивачам відповідно до вимог чинного законодавства, така не вивільнялась, позивачі не перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у гуртожитках міста. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Відповідачкою [PERSON] надано суду акт прийому -передачі наданих юридичних послуг від 27.05.2014 року на загальну суму 4600 грн. підписаний нею та директором ТОВ «Акцент Права». Як вбачається з матеріалів справи між [PERSON] та ТОВ «Акцент Права» в особі директора [PERSON] укладено договір № 31-13 від 27.11.2013 року про надання правової допомоги. Відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 27.11.2013 року [PERSON] уповноважила [PERSON], жителя м. Нетішин, здійснювати представництво її інтересів в тому числі у судах. Враховуючи те, що представництво інтересів [PERSON] під час розгляду справи здійснював [PERSON] як фізична особа, суд не приймає до уваги, як доказ понесених судових витрат акт прийому передачі наданий юридичних послуг від 27.05.2014 року, оскільки ТОВ «Акцент Права» не уповноважував [PERSON] на представництво інтересів [PERSON] в суді. Стягненню з позивачів на користь відповідача [PERSON] підлягають понесені ним витрати на оплату правової допомоги адвоката [PERSON] в розмірі 1000 грн., що пропорційно часу затраченому на участь в судовому засіданні та об'єктивно підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 87 від 02.06.2014 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved