Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] пред'явили до суду позов до Байковецької сільської ради Тернопільського району, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності за кожним із позивачів на 1/18 частину житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS], загальною площею 75,7 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Обґрунтовують позов тим, що [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на зазначене нерухоме майно. Будучи спадкоємцями за законом, позивачі спадщину прийняли, однак у видачі їм свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. З цих підстав позивачі позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому просили суд визнати за ними право власності на спірне нерухоме майно. Відзиву на позов та будь-яких заперечень по суті спору від відповідача не надходило. В судове засідання [PERSON] від власного імені (як позивач у справі) та від імені [PERSON] (як її представник за довіреністю) подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу за їх відсутності. В судове засідання позивач [PERSON] подав заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району - [PERSON] у судове засідання подав заяву, відповідно до якої не заперечив проти позову, просив розглядати справу за відсутності представника відповідача. Представник третьої особи - Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання подала заяву, згідно з якою просила справу розглядати без участі представника Тернопільської районної державної нотаріальної контори. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності учасників справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, установив такі обставини: Як убачається зі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 31 травня 1989 року, жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS], належить колгоспному двору, що складається з шести членів, головою якого є [PERSON]. Відповідно до довідки №417 від 02 серпня 2017 року, виданої Байковецької сільською радою тернопільського району, станом на 01 липня 1990 року в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - зять, [PERSON] - дочка, [PERSON] - внучка, [PERSON] - зять, [PERSON] - правнук. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23 квітня 2012 року, актовий запис №07 Шляхтинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 02 серпня 2017 року, актовий запис №5 Лозівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 10 листопада 1988 року, актовий запис №34 Лозівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. У зв'язку з укладенням шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 25 серпня 2009 року, актовий запис №04 Шляхтинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 21 грудня 1990 року, актовий запис №35 Тернопільського відділу ЗАГСу. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з довідкою №429 від 07 серпня 2017 року, виданою Байковецькою сільською радою Тернопільського району, на день смерті [PERSON], який помер [INFO], в житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON] - батько дружини, [PERSON] - мати дружини, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - внук, [PERSON] - син. З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 05 жовтня 2012 року написали заяви про відмову від прийняття спадщини після померлого [PERSON] на користь [PERSON] Однак, ці заяви подані до Тернопільської районної державної нотаріальної контори 21 березня 2013 року, тобто після спливу шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України. З відповіді Тернопільської районної нотаріальної контори №1044/01-16 від 24 квітня 2018 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не подали заяви про відмову від прийняття спадщини, після смерті [PERSON], а спадщину прийняли фактично, шляхом спільного проживання. Зазначене підтверджується і постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я. від 21 березня 2013 року №921/02-14, в якій зазначено, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані на день смерті разом із померлим [PERSON] та вчасно не подали заяви про відмову від прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори. Таким чином, постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в силу ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину після померлого [PERSON] Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину, позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. від 20 вересня 2017 року №2455/02-14 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з тим, що державна реєстрація житлового будинку в бюро не проведена та не визначені частки спадкового майна. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З посиланням на зазначені норми закону позивачі звернулися до суду за захистом своїх прав у судовому порядку. Вирішуючи питання про те, чи дійсно [PERSON] за життя належало 1/6 частина спірного житлового будинку, суд виходить із наданих доказів. Як убачається зі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 31 травня 1989 року, жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS], належить колгоспному двору, що складається з шести членів, головою якого є [PERSON]. Згідно з довідкою №417 від 02 серпня 2017, виданою Байковецькою сільською радою Тернопільського району, в житловому будинку по [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року були зареєстровані та проживали: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять, [PERSON] - внучка, [PERSON] - зять, [PERSON] - правнук. Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснив, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Судом установлено, що житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями по [ADDRESS] належав колгоспному двору, членами якого були - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Відтак, [PERSON] за життя належала 1/6 частина вказаного житлового будинку. Відповідач права позивачів на спірне майно не оспорює. Однак, оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності [PERSON] на належну йому частку у праві власності на вказаний житловий будинок, це стало перешкодою в оформленні позивачами своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема шляхом отримання ними у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про порушення прав позивачів, які підлягають до захисту шляхом задоволення їх позовних вимог - визнання за кожним з них права власності на 1/18 частину житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS], загальною площею 75,7 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 368, 370, 1226, 1223, 1268 Цивільного кодексу України, ст. ст. 89, 263, 264, 265, 273, ст. 354, ст. 355 ЦПК України, суд,

Outcome: approved