Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та визначення порядку користування квартирою. В обґрунтування позову вказує, що їй (позивачці [PERSON] ) на праві приватної власності належить Ѕ частина квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 03.07.2003 року. Інша Ѕ частина вказаної квартири належить відповідачці [PERSON] на підставі дубліката свідоцтва про право власності від 16.01.2003 року. Вказана квартира розташована на другому поверсі п`ятиповерхового цегляного житлового будинку, загальною площею 47,9 кв. м.; житловою площею 33,1 кв.м. і складається з двох кімнат: житлової кімнати № 3, площею 16,3 кв.м., житлової кімнати № 2, площею 16,8 кв.м., кухні № 4 площею 5,5 кв.м., вбиральні № 6 площею 0,9 кв.м., ванної кімнати № 5 площею 2,0 кв.м., коридору № 1 площею 5,5 кв.м. та одного балкону площею 3,0 кв.м. Також, зазначає, що внаслідок складних взаємовідносин між сторонами відповідачка [PERSON] змінила замки на вхідних дверях квартири і не надала їй (позивачці) ключі та не впускає до квартири, чим чинить перешкоди останній у користуванні її власністю. По цьому факту законним представником позивачки - її матір`ю, було подано заяву до правоохоронних органів та у Службу у справах дітей, оскільки позивачка була неповнолітня. На вказану заяву було рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки між позивачем та відповідачем виникли цивільно-правові відносини. У січні 2020 року та у січні 2021 року вона (позивачка) намагалась вселитись у належну їй Ѕ частину спірної квартири, але відповідачка її не впустила та ключі від квартири не надала. Відтак, оскільки дане питання добровільно вирішити не вдалось, позивачка змушена звернутись до суду та просить: встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : виділити їй (позивачці) в користування кімнату № 2 , площею 16,8 кв.м., а відповідачці [PERSON] - кімнату № 3 площею 16,3 кв.м. з балконом площею 3,0 кв.м., кухню, ванну кімнату, туалет, коридор - залишити в загальному користуванні; вселити її - [PERSON] , в житлову кімнату № 2, площею 16,8 кв.м. квартири [ADDRESS] , а також зобов`язати відповідачку [PERSON] не здійснювати перешкод їй - [PERSON] , у користуванні житловою кімнатою № 2 площею 16,8 кв.м. квартири [ADDRESS] та приміщеннями, що знаходяться у спільному користуванні співвласників, а також, надати їй - [PERSON] , ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.05.2021 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 23.10.2021 року представником позивачки [PERSON] - адвокатом Грачовою Т.Г. подано до суду заяву про виправлення помилок у позовній заяві, в якій вона вказала, що в дійсності спірна квартира [ADDRESS] має загальну площу 47,6 кв. м.; житлову площу 31,8 кв.м., а кімната № 3 має площу 15,0 кв.м. Разом із заявою про виправлення арифметичних помилок у позовній заяві позивачка [PERSON] , в особі адвоката Грачової Т.Г., подала суду позовну заяву в новій редакції з урахуванням вказаних виправлень, в якій просить суд: встановити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS] : виділити позивачці [PERSON] в користування кімнату № 2 , площею 16,8 кв.м., а відповідачці [PERSON] - кімнату № 3 площею 15,0 кв.м. з балконом, кухню, ванну кімнату, туалет, коридори - залишити в загальному користуванні; вселити [PERSON] в житлову кімнату № 2, площею 16,8 кв.м. квартири [ADDRESS] , а також зобов`язати відповідачку [PERSON] не здійснювати перешкод позивачці [PERSON] у користуванні житловою кімнатою № 2 площею 16,8 кв.м. квартири [ADDRESS] та приміщеннями, що знаходяться у спільному користуванні співвласників, та надати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] . 21.12.2021 року позивачкою [PERSON] , в особі представника - адвоката Грачової Т.Г., подано до суду додаткові пояснення по суті позовних вимог, з яких остання вказує, що сторони намагались мирно вирішити спірне питання, однак, увесь час на пропозицію позивачки [PERSON] надати їй доступ до квартири відповідачка [PERSON] відповідала категоричною відмовою, навіть незважаючи на приїзд по цьому факту працівників поліції, на пропозицію яких надати дати позивачці можливість вселитись до спірної квартири, [PERSON] відповіла, що зробить це лише за рішенням суду про розподіл рахунків. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі: встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] , виділивши позивачці [PERSON] в користування кімнату № 2 , площею 16,8 кв.м., а відповідачці [PERSON] - кімнату № 3 площею 15,0 кв.м. з балконом, кухню, ванну кімнату, туалет, коридори - залишити в загальному користуванні; вселити [PERSON] в житлову кімнату № 2, площею 16,8 кв.м. квартири [ADDRESS] ; зобов`язати відповідачку [PERSON] не здійснювати перешкод позивачці [PERSON] у користуванні житловою кімнатою № 2 площею 16,8 кв.м. квартири [ADDRESS] та приміщеннями, що знаходяться у спільному користуванні співвласників, та надати [PERSON] ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] . Крім того, просили стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судові витрати, а саме сплачений нею судовий збір за подачу позовної заяви. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала частково та не заперечувала проти запропонованого позивачкою [PERSON] порядку користування спірною квартирою, а саме, щоб позивачці була виділена в користування кімната № 2 , площею 16,8 кв.м., а їй (відповідчці) - кімната №3, площеню 15,0 кв.м. з балконом. Однак, просила врахувати, що вона ніяких перешкод позивачці у її вселенні в квартиру не чинить, хоча, при цьому визнала, що дійсно замінила замок від вхідних дверей, а ключі позивачці не надала та відмовляється надавати. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] - Ѕ частина належить на підставі договору дарування частини квартири від 03.07.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2145, а відповідачці [PERSON] - Ѕ частина належить на підставі дубліката свідоцтва про право власності від 16.01.2003 року, серія [NUMBER] , виданого Придніпровським райвиконкомом (а с. 6-9). Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого 19.10.2021 року Комунальним підприємством «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентраризаці» (а.с. 63-65), вказана квартира має наступні характеристики: квартира посімейного заселення, розташована на 2-му поверсі 5-ти поверхового цегляного будинку та складається з 2-х кімнат житловою площею 31,8 кв.м., загальною площею 47,6 кв. м., в тому числі: коридор площею 5,4 кв.м., кімната № 2 - площею 16,8 кв.м., кімната № 3 - площею 15,0 кв.м., кухня площею 5,5 кв.м., ванна площею 2,0 кв.м., туалет площею 0,9 кв.м., коридор площею 1,1 кв.м.; квартира обладнана балконом площею 0,9 кв.м.; загальна площа квартири - 47,6 кв.м. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка [PERSON] вказує, що відповідачка [PERSON] фактично перешкоджає їй у вільному володінні та користуванні належною їй частиною житлового приміщення. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 150 ЖК України, позивач має право користуватися та розпоряджатися своєю власністю (квартирою) на свій розсуд, а відповідач зобов`язаний не чинити позивачу перешкоди у користуванні власністю. Згідно статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначено в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 (із змінами і доповненнями) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Таким чином, судом, враховуючи пояснення самої відповідачки [PERSON] , дані в судовому засіданні, встановлено, що позивачка [PERSON] на даний час є власником своєї Ѕ частки спірної квартири та має право користуватися нею, що передбачено чинним законодавством, але вселитися в квартиру не має можливості, оскільки відповідачка замінила ключі від вхідних дверей спірної квартири та не надає їй примаірник таких ключів, в зв'язку з чим позивачка позбавлена вільного доступу до квартири. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] погоджується із запропонованим позивачкою [PERSON] варіантом порядку користування спірною квартирою, зокрама щоб позивачці було виділено в користування кімнату №2 - площею 16,8 кв.м., а їй - відповідачці щоб було виділено в користування кімнату №3 - площею 15,0 кв.м з балконом. Разом з тим, спосіб судового захисту порушеного права обраний позивачкою [PERSON] , як вселення до спірної квартири, а саме до кімнати № 2 , площею 16,8 кв.м., яку вона просить виділити їй у користування, також не суперечить законодавству і може бути застосований судом. Відтак, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення та визначення порядку користування квартирою підлягають до задоволення в повному обсязі. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому до стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає сплачений останньою судовий збір в загальній сумі 2 724 грн., що стверджується квитанцією від 15.04.2021 року на суму 908 грн. (а.с. 1), квитанцією від 03.05.2021 року на суму 908 грн. (а.с. 32) та квитанцією від 10.05.2021 року на суму 908 грн. (а.с. 40). Таким чином, на підставі викладеного вище та

Outcome: approved