overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивачка 30 березня 2015 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23 березня 2007 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Від позивача надійшла письмова заява, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 березня 2007 року (а.с.5), мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.2/, який проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання дитини до її повноліття, починаючи з 30 березня 2015 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір» судовий збір в розмірі 243,60 грн. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивачка 30 березня 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24 січня 2009 року по 03 червня 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері. Відповідач необхідної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не зявилася, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином. Надійшла заява, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву визнав частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 січня 2009 року по 03 червня 2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері (а.с.5,14). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аналізуючи здобуті по справі докази при визначенні розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі 1/4 частини \~з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання дитини до її повноліття, \~починаючи з 30 березня 2016 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України Про судовий збір, судовий збір в розмірі 551,20 необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивачка 30 березня 2017 року звернулася з позовом у суд про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від заробітку, покликаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2012 року і від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON]. З жовтня 2016 року вони з відповідачем проживають окремо один від одного і згоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Між тим, відповідач працює у ПрАТ «Компанія Ензим» і в змозі надавати кошти на утримання дитини щомісячно, яка проживає з нею. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, та зазначив, що відповідач працює і в змозі надавати кошти на утримання доньки, яка проживає з позивачкою, просить позов задовольнити. Відповідач проти позову не заперечив та зазначив, що вони з позивачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте з жовтня 2016 року проживають окремо один від одного. На даний час він працює на посаді старшого диспетчера дільниці з ОСВ ПрАТ «Компанія Ензим» і не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки, яка проживає з позивачкою, у розмірі 1/4 частки від його заробітку щомісячно. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: - стан здоров'я та матеріальне становище дітей; -\~стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; -\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст.191 СК Україниаліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 2012 року і від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного, відповідач працює і може надавати кошти на утримання доньки [PERSON], яка проживає з позивачкою. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи, що утримувати дітей зобовязані обоє батьків, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в користь держави 640 грн. судового збору. На підставі ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

Позивачка 30 березня 2020 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2014 року. Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, перестали бути пов`язані спільним побутом, тому позивачка просить розірвати шлюб. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач надіслав належним чином завірену заяву, в якій надав згоду на розірвання шлюбу. Заслухавши позивачку, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29 травня 2014 року, актовий запис №313. Спільних дітей сторони не мають. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що сторони не проживають разом, подружні відносини остаточно припинені, спільного господарства не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання сторін відновлювати подружні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. За бажанням позивачки суд залишає їй прізвище [PERSON] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивачка 30 вересня 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2009 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з серпня 2013 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2009 року. Шлюб зареєстрований Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 560 /а.с.6/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «Полінчук» на «Тичинську» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Як вбачається ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачене ч.4 вказаної статті. Враховуюче вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з серпня 2013 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивачка 30 жовтня 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 1994 року по 05 жовтня 2010 року. Від сумісного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні матері. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання кожної дитини до їх повноліття Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином. Надійшла заява, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив. Ніяких заяв від нього не надходило. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 1994 року по 05 жовтня 2010 рок (а.с.3,4), мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с.5,6/, які проживають з матір'ю і знаходяться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у вигляді частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аналізуючи здобуті по справі докази при визначенні розміру аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей, суд враховує прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача у судовому порядку аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на утримання двох дітей до їх повноліття, починаючи з 30 жовтня 2014 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дітей зобов'язаний їх матеріально утримувати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з урахуванням Закону України «Про судовий збір» судовий збір в розмірі 243,60 грн. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивачка 30 жовтня 2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28 червня 1997 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Протягом всього сумісного життя між нею та відповідачем було відсутнє взаєморозуміння. Зазначені обставини привели до того, що в травні 2015 року припинили подружні відносини і проживають окремо. У зв*язку з зазначеним просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка письмово просила розглядати справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач письмово просив розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги визнає та не заперечує щодо розірвання шлюбу. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 червня 1997 року. Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Покровського району Дніпропетровської області, актовий запис за № 40 /а.с.4/. Від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сімї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з травня 2015 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивачка 30 жовтня 2019 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2013 року. Сімейне життя не склалося через відсутність почуття поваги, довіри, перестали бути пов`язані спільним побутом, тому позивачка просить розірвати шлюб. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності позивачки, яка заявою просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, пояснив, що з позивачкою не проживають разом п`ять місяців. Заслухавши відповідача, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07 червня 2013 року, актовий запис №315. Сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що сторони не проживають разом більше п`яти місяців, подружні відносини остаточно припинені і більше не відновлялись, спільного господарства не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання сторін відновлювати подружні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивачка, 30 липня 2014 року звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій посилається на те, що вона до 13 жовтня 2008 року перебувала в шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання в них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Відповідач матеріально сім'ю не забезпечує, не займається вихованням дітей та в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідач має нерегулярний мінливий дохід, оскільки має доходи від нерегулярних заробітків, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дають можливість сплачувати аліменти, оскільки інших дітей та непрацездатних членів сім'ї у відповідача немає, а тому вона просить стягувати з нього аліменти в розмірі по 1600 грн. щомісячно на двох дітей до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Просить справу розглядати без її участі, проти заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, згідно чинного законодавства. На підставі ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов підставний і такий, що підлягає до часткового задоволення з підстав викладених позивачкою в позовній заяві. Крім цього, підставність позову підтверджується наступними матеріалами справи: копіями свідоцтв про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких вказаний [PERSON]. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, оскільки відповідач є фізично здоровим, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей, оскільки згідно ст.180 СК України, він зобов'язаний утримувати дітей до досягнення нею повноліття. На підставі ст.ст.75, 81, 180, 182 СК України та

Outcome: partial