Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

позивачі звернулись до суду з позовом та просять визнати за ними право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS], по 1/2 частині за кожним у порядку спадкування за законом після смерті їхнього дідуся [PERSON], який помер [INFO]. Посилаються на те, що є внучками дідуся [PERSON], 1923 року народження, який проживав в спірній квартирі. Їхній дідусь одружувався двічі. Від першого шлюбу з їхньою бабусею в нього був син [PERSON], 1944 року народження. Після війни дідусь і бабуся розлучились. Син дідуся - [PERSON], який був їхнім батьком, помер [INFO], ще за життя дідуся. Дідусь після війни одружився з іншою жінкою - [PERSON] Від цього шлюбу в них дітей не було. Проживав дідусь із [PERSON] в спірній квартирі. В січні 2003 року вони приватизували дану квартиру і отримали свідоцтво про право власності на житло на двох осіб, тобто по 1/2 частині кожний. [INFO] дружина дідуся померла, він був єдиним спадкоємцем. 10.03.2004 року дідусь отримав свідоцтво про спадщину після смерті дружини. Таким чином, спірна квартира стала належати дідусю вцілому. Однак, [INFO] останній помер. Вважають, що після його смерті вони є єдиними спадкоємцями за законом. 13.09.2011 року вони звернулись з заявою про прийняття спадщини до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, тобто в шестимісячний строк. В цій нотаріальній конторі ми дізнались про те, що 11.08.2011 року з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON], на ім'я якого був виданий заповіт померлим. Спадковою масою була однокімнатна квартира дідуся. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2014 року заповіт на ім'я [PERSON] був визнаний недійсним. Цим же рішенням їм було рекомендовано звернутись в нотаріальну контору з питанням прийняття спадщини, так як вони не пропустили шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини. В лютому 2014 року після звернення до Дев'ятої КДНК з питанням оформлення спадщини з'ясувалось, що [PERSON], у якого були оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, не здав їх до нотаріальної контори. Таким чином, без оригіналів документів про право власності на квартиру нотаріус не може видати їм свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого дідуся [PERSON], про що нотаріусом була винесена відповідна постанова від 12.02.2014 року. Дублікати правовстановлюючих документів на померлих осіб не видаються, тому вони позбавлені можливості оформити право на спадкування в нотаріальній конторі. В зв'язку з викладеним вище, просять задовольнити позов. Сторони в судове засідання не з'явились. Про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. Позивачі просять розглядати справу в їх відсутності. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачі є внучками дідуся [PERSON], 1923 року народження, який проживав в спірній квартирі, померлого [INFO]. Після смерті останнього вони є єдиними спадкоємцями за законом. 13.09.2011 року позивачі звернулись з заявою про прийняття спадщини до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, однак дізналися, що 11.08.2011 року з заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON], на ім'я якого був виданий заповіт померлим. Спадковою масою була однокімнатна квартира дідуся. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2014 року заповіт на ім'я [PERSON] був визнаний недійсним. Оригінали правовстановлюючих документів на квартиру до нотаріальної контори [PERSON] надано не було. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки позивачі, як спадкоємці померлого, позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі та належним чином оформити своє право на спадкування, тому таке право підлягає відновленню в судовому порядку. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Разом з тим, суд може вирішити спір лише з вказаних позивачами підстав. Змінити підставу позову за власної ініціативою суд не вправі, оскільки цим самим втручається в диспозитивні права позивачів, які передбачають їх право на вільне розпорядження своїми як матеріальними правами, так і процесуальними засобами їх реалізації. Згідно зі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми ст. ст. 57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом по 1/2 частині квартири [ADDRESS] за кожним.

Outcome: approved