Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з цим позовом до відповідача, в якому просять визнати незаконним та скасувати рішення комісії з питань захисту прав дитини Станично-Луганської районної державної адміністрації № 4 від 27 січня 2014 року, яким було відмовлено у наданні їм дозволу на відвідування онуків: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], щодо яких встановлений статус дітей, позбавлених батьківського піклування, посилаючись на те, що це рішення містить недостовірні дані стосовно їхніх умов проживання та ставлення до онуків, також це рішення не містить жодної передбаченої законом підстави для відмови у відвідуванні їх рідних онуків. В судовому засіданні позивачі свій позов підтримали, наполягали на його задоволенні, суду пояснили, що вони регулярно відвідували онуків в дитячому будинку до 27.12.13 р.. Потім їм сказали взяти дозвіл на це. Вони звернулись за ним до комісії з питань захисту прав дитини, куди представили нові характеристики, однак їм відмовили у наданні дозволу, не пояснивши причин. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява, в якій він просив суд розглядати справу за його відсутності, взяти до уваги його письмові пояснення, в яких він вважав позов необґрунтованим, оскільки діти, стосовно яких було винесено оскаржуване рішення, вже усиновлені. Заслухавши позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом дійсно встановлено, що позивачі є рідними дідом та бабкою малолітніх [PERSON] та [PERSON], які залишилися без батьківського піклування, оскільки їхня мати щодо них за рішенням суду позбавлена батьківських прав, батька у них немає. Також судом встановлено, що ніким не оспорювалось, що позивачі на протязі всього часу, коли діти знаходилися під опікою держави, тобто у дитячому будинку, їх відвідували рідні дід та бабка до тих пір, поки від них не стали вимагати на це офіційного дозволу. У зв'язку з чим позивачі звернулись до відповідача для надання їм цього дозволу. 27 січня 2014 року комісія з питань захисту прав дитини розглянула заяву позивачів та своїм рішенням за № 4 відмовила їм у задоволенні заяви. Як вбачається з оскаржуваного рішення, в ньому, а саме в описовій частині перелічені обставини відібрання дітей за місцем проживання позивачів, їх характеристика та умови проживання, а також результати цього: позбавлення батьківських прав мати відносно її дітей. Таким чином з цього рішення вбачається, що єдиною причиною ненадання дозволу заявникам на відвідування онуків послужило негативні їхні характеризуючи дані, які нібито були надані ними до їхньої заяви про надання дозволу на відвідування дітей, хоча при їх дослідженні судом встановлено, що позивачі характеризуються посередньо. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист своїх цивільних прав та свого інтересу, в тому числі в судовому порядку шляхом визнання незаконним рішення органу державного влади індивідуальної дії. Статтею 257 Сімейного кодексу України передбачено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відмовляючи у наданні дозволу на відвідування позивачами їхніх рідних онуків, відповідач таким чином створив їм перешкоди у спілкуванні з ними, які в цьому випадку повинні в обов'язковому порядку бути законними і обґрунтованими, направленими, насамперед, на захист прав дітей. Оскаржуване рішення цим вимогам не відповідає, оскільки в ньому взагалі не вказано, яким чином спілкування позивачів з їхніми онуками може зашкодити останнім, що є в такому разі підставою для обмеження прав позивачів у спілкуванні із рідними онуками. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивачів обґрунтованими, тому оскаржуване рішення слід визнати незаконним та скасувати його. Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу заперечення представника відповідача проти позову з підстав здійснення відносно дітей усиновлення, оскільки ця обставина не має правового значення для вирішення цієї справи по суті, предметом якої є перевірка законності прийнятого рішення індивідуального характеру стосовно позивачів. Також суд вважає зайвим прохання позивачів поновити їм строк на звернення з цим позовом до суду, оскільки строк, передбачений ст. 19 Сімейного кодексу України є процесуальним, що іде в розріз діючому Цивільному процесуальному кодексу України, яким таких строків не передбачає, отже і не може бути застосований. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача при задоволенні позову слід також стягнути всі понесені позивачами судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved