Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Адміністрація Південного району Камянської міської ради про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що 03 квітня 1998 року відповідач [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому № 202-С та зареєстрованого в Дніпродзержинському БТІ за № 22029 кн. № 146. Після набуття у власність даної квартири відповідач [PERSON] зареєструвався та став там проживати. 28 квітня 1998 року між відповідачем [PERSON] та нею, тобто позивачкою [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та зареєстроване в реєстрі № 398. 30 грудня 1998 року між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] був укладений шлюб. Після укладення шлюбу відповідач змінив своє прізвище з «Лисенко» на «Алексіков». 10 вересня 2015 року рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська шлюб між ними було розірвано та прізвище відповідачу було залишено «Алексіков». Від даного шлюбу вони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] разом із дітьми: [PERSON] та [PERSON] проживають у [INFO]. В зазначеній вище квартирі, окрім позивачки та її дітей, зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON], який навіть після припинення його права власності на квартиру та розірвання шлюбу до теперішнього часу там зареєстрований. Відповідач з квітня 2015 року по теперішній час у квартирі не мешкає та не зявляється. Речей у квартирі не має, комунальні послуги не сплачує. Відповідач мешкає у іншому місці. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, ігнорує законні вимоги позивачки щодо зняття з реєстрації. Вважає, що оскільки відповідач не проживає у квартирі понад 1 рік, він втратив право користування житлом. Просить позов задовольнити. Представник позивача, адвокат [PERSON], в судове засідання не зявилась. Надала заяву з проханням справу розглядати за відсутності її та позивачки. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Судом вживались заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляд справи 04.10.2016 року та 24.10.2016 року. Також, відповідач [PERSON] був повідомлений належним чином, в офіційному виданні газети «Вісті Придніпровя» № 79 (1778) від 18.10.2016 року було розміщено оголошення про виклик відповідача в судове засідання із зазначенням місця, дати та часу розгляду справи, про поважні причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Адміністрації Південного району Камянської міської ради в судове засідання не зявився. Надав заяву з проханням справу розглядати за їх відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачі проти заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що пред'явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому № 202-С та зареєстрованого в Дніпродзержинському БТІ за № 22029 кн. № 146. Також у судовому засіданні встановлено, що 28 квітня 1998 року між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та зареєстроване в реєстрі № 398 (а.с.9). 30 грудня 1998 року між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] був укладений шлюб, після укладення якого відповідач змінив своє прізвище з «Лисенко» на «Алексіков». 10 вересня 2015 року рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська шлюб між сторонами було розірвано та прізвище відповідачу було залишено «Алексіков». Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с.11-12). Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з акту про не проживання, виданого КЖЕП «Оріон» від 22.06.20015 р., 04.02.2016 р. та 07.04.2016 р. в спірній квартирі відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований, але не проживає, особистих речей не має (а.с.13-15). Відповідно до акту, складеного Комунальним підприємством Дніпродзержинської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» та сусідами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 20 жовтня 2016 року, [PERSON] з квітня 2015 року за місцем реєстрації не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України: Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України: Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України: Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. З огляду на вищевикладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ним та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом підлягає задоволенню. Однак вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, так як вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням згідно з нормами житлового і цивільного законодавства. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сума понесених витрат на розміщення оголошення про день та час слухання справи в газеті «Вісті Придніпров'я» в сумі 300 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial