Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] предявили до суду позов до відповідача [PERSON], в якому просять визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою №87, що знаходиться по вул. Монастирського, 40 в м. Тернопіль. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що є власниками квартири №87, по вул. Монастирського, 40 в м. Тернопіль. 03 листопада 1992 року з їх згоди у вказаній квартирі зареєструвався їх внук [PERSON] О. Однак, понад десять років відповідач не проживає в даному помешканні, його речі та інше майно там відсутні, також [PERSON] не приймає ніякої участі в сплаті комунальних послуг. При цьому, зареєстрована адреса місця проживання відповідача у вказаній квартирі порушує їх права як власників житла. З цих підстав, позивачі просять визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою №87, що знаходиться по вул. Монастирського, 40 в м. Тернопіль. Позивачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, кожен окремо , подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав. За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Як убачається із договору купівлі-продажу кварти укладеного 27 січня 1992 року між виконкомом Тернопільської міської Ради народних депутатів в особі начальника Управління житлово-комунального господарства [PERSON], діючого на підставі довіреності виконкому від 21 березня 1991 року за №320/50 (Продавець) та [PERSON] (Покупець), посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори 27 січня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-270, Продавець на підставі рішення виконкому №670 від 25 грудня 1991 року продав, а Покупець купив займану ним і членами його сімї чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] [PERSON], раніше вул. Комунальників №15 в м. Тернополі. Судом установлено, що вулиця [PERSON] [PERSON] ( раніше вул. Комунальників ) у м. Тернополі перейменована на вулицю Монастирського, при цьому, у звязку із зміною нумерацій будинків, будинку №15 присвоєно номер 40. [PERSON] реєстраційного посвідчення виданого 21 квітня 1992 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира №87 в житловому будинку №40 по вул. А. Монастирського в м. Тернополі зареєстрована за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу чотирьохкімнатної комунальної квартири посвідченого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 27 січня 1992 року за реєстром №2-270 та записано в реєстрову книгу за №846. Позивачі [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 1956 року, що стверджується актовим записом №371 відділу реєстрації актів громадянського стану Дрогобицької міської ради Львівської області України. Як убачається із будинкової книги у квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON]. [PERSON] довідки №12258 виданої 30 серпня 2017 року Дочірнім підприємством Наш дім 3 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивачі та відповідач [PERSON] . Довідкою №145012 виданою 27 листопада 2017 року Дочірнім підприємством Наш дім 3 приватного підприємства Наш дім стверджується, що [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [INFO] з 03 листопада 1992 року по даний час. Із наявних у матеріалах справи письмових пояснень [PERSON], [PERSON] слідує, що вони є сусідами позивачів [PERSON], [PERSON], мешкають у будинку №40, часто бувають у квартирі позивачів та ніколи не бачать там їхнього внука [PERSON], його речі та майно у квартирі відсутні. [PERSON] обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) та долучених до нього письмових пояснень [PERSON], [PERSON], від 30 серпня 2017 року комісією в складі: інженера [PERSON], майстра дільниці [PERSON], паспортиста [PERSON], в ході комісійного обстеження квартири №87 за адресою: вул. Монастирського, 40, в м. Тернопіль виявлено, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає за адресою: [INFO], що підтверджують свідки, мешканці будинку № 40 : [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Судом установлено, що відповідач [PERSON] ,будучи зареєстрованим , понад десять років не проживає у [INFO], у вказаному помешканні відсутні його речі та інше майно, він не приймає будь-якої участі у сплаті комунальних послуг з утримання квартири. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. [PERSON] із ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому таких домовленостей сторони не мали . За таких обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення прав позивачів, а тому позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою №87, що знаходиться по вул. Монастирського, 40 в м. Тернополі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також ,вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача , відтак із [PERSON] на користь позивачів підлягає до сплати сплачений ними судовий збір . На підставі наведеного та

Outcome: approved