Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Вугледарського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 15 квітня 1999 року уклала з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Договір був оформлений сторонами у формі біржового контракту №044-н на Донецькій товарній біржі, яка не припинила свою діяльність, але зареєстрована на тимчасово окупованій території України у місті Донецьку, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Під час укладення біржового контракту сторони досягли істотних умов договору купівлі продажу, що підтверджується фактичними діями сторін, а саме, передачі нерухомого майна від однієї сторони до другої у фактичне володіння, користування та розпорядження, визнання права власності на майно за позивачкою. На теперішній час у [PERSON] виникла потреба у відчуженні вищезазначеної квартири, однак у зв`язку з тим, що біржовий контракт, посвідчений Донецькою товарною біржею, виконаний з порушенням вимог ст. 227 ЦПК України, є недійсним та таким, що обмежує права позивачки на здійснення дій пов`язаних з оформленням відповідних витягів про право власності та відчуження даного нерухомого майна. Тому, [PERSON] просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу №044-н від 15 квітня 1999 року, укладений на Донецькій товарній біржі, та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Від позивачки на адресу суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити (а.с. 22, 33). Згідно доповідних кур`єра Вугледарського міського суду Донецької області від 03 грудня 2019 року, від 06 березня 2020 року, від 13 липня 2020 року, від 28 липня 2020 року та довідок оператора поштового зв`язку про причини невручення поштових відправлень за адресою проживання відповідача, зазначеною в позові, вручити судові повістки останньому про виклик до суду виявилось не можливим, оскільки фактично [PERSON] за даною адресою відсутній (а.с. 12, 17, 20-21, 26, 30, 40). У зв`язку з викладеним Вугледарським міським судом Донецької області, з метою повідомлення відповідачу про місце, дату та час розгляду справи, розміщено оголошення від 06 грудня 2019 року, від 19 лютого 2020 року, від 28 березня 2020 року та від 22 липня 2020 року на офіційній веб-сторінці Вугледарського міського суду Донецької області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (а.с. 13, 15, 25, 36). Однак, відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності, відзиву на позов або додаткових доказів до суду не надходило. Від відповідача не надходило клопотань про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбачених ч. ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України, від сторін не надходило. Суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі доказами та документами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 15 квітня 1999 року було укладено договір купівлі-продажу, який укладено на Донецькій товарній біржі, за яким відповідач [PERSON] продав, а [PERSON] придбала однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала відповідачу на підставі Договору міни серії ААВ № 373948 від 05 грудня 1996 року, зареєстрованому у БТІ м. Донецька в реєстраційний книзі за реєстровим номером 5/5 дк-173 (138) від 26 лютого 1997 (а.с. 5). Як вбачається з реєстраційного посвідчення квартира [ADDRESS] , зареєстрована ДКП «Архітектурно-планувальне, земельно-кадастрове бюро» м. Вугледара, зареєстрована за [PERSON] та належить останній на праві приватної власності, що записано в реєстраційну книгу №2/2 ДК (37) за реєстраційним номером 758 від 28 квітня 1999 року (а.с. 6). На підставі зазначеного договору купівлі-продажу №044-н від 15 квітня 1999 року ДКП «Архітектурно-планувальне, земельно-кадастрове бюро» 28 квітня 1999 року було видано технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , який було зареєстровано за інвентарним номером 2/2 ДК (37), реєстраційний номер 758. У відповідності до технічного паспорту [PERSON] є власником вищезазначеної квартири (а.с. 7-8). Правовідносини, які склалися між позивачкою та відповідачем на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , мали місце до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року. А тому, в даному випадку підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу України в редакції 1996 року. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1996 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1996 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Окрім того, суд вважає необхідним зауважити, що у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу у 1999 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню і вважалися укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, окрім нотаріального посвідчення договору. Тому, суд вважає доцільним визнати договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] 15 квітня 1999 року на Донецькій товарній біржі - дійсним, та визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Оскільки, відповідно до вимог статті 279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved