Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Позивачка свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з 07 червня 2008 року по 14 вересня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від зазначеного шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 21 лютого 2012 року з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку), щомісячно, розпочинаючи з моменту подання позову - 18.01.2012 року і до повноліття дитини, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, з січня 2016 року відповідач звільнився з роботи та матеріальної допомоги на утримання сина не надає, внаслідок чого станом на 16.04.2018 року за відповідачем утворилась заборгованість зі сплати аліментів в сумі 21000,00 гривень. За наданим розрахунком позивачки за період з 01.01.2016 року по 31.05.2017 року сума неустойки, яку [PERSON] у відповідності до ч. 1 ст. 196 СК України зобов'язаний сплатити на користь позивачки становить 5835,54 гривень. Тому, позивачка просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 5835,54 гривень та витрати сплачені за складання позовної заяви у розмірі 400,00 гривень. Від позивачки 18 лютого 2019 року надійшла письмова заява про зменшення вимог у позовній заяві, відповідно до якої остання надає уточнений розрахунок суми заборгованості за період з 01.01.2016 року по 31.05.2017 року, здійснений на підставі довідки про розмір заборгованості по аліментам відповідача №14.24-5-1144 від 12.02.2019 року, згідно з яким сума неустойки, яку [PERSON] зобов'язаний сплатити на користь позивачки становить 5251,72 гривень. Тому, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 5251,72 гривень та витрати сплачені за складання позовної заяви у розмірі 400,00 гривень. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду письмові клопотання, якими просили суд справу розглядати за їх відсутності, вимоги позову підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явились, про місце, дату та час розглядати справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07 червня 2008 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, 07 червня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с. 4). Від вищезазначеного шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 червня 2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 5). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 14 вересня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Згідно довідки №162 від 23.04.2018 року, виданої Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Добробут», [PERSON] разом з дитиною [PERSON] та відповідачем [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 21 лютого 2012 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів доходів (заробітку) відповідача, щомісячно, розпочинаючи з моменту подачі позовної заяви 18.01.2012 року і до повноліття дитини, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством України (а.с. 8). Згідно довідки про доходи №1 від 04.01.2019 року, виданої ТОВ «Компанія «БІКО», [PERSON] працює у ТОВ «Компанія «БІКО» торгівельним представником та у період з грудня 2016 року по грудень 2018 року отримав заробітну плату загальною сумою 94223,99 гривень (а.с. 37). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №54008474 від 24.05.2017 року, винесеної начальником Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON], відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №0509/61/2012, виданого 21.02.2012 року Вугледарським міським судом Донецької області щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку) відповідача, щомісячно. Зобов'язано боржника подати декларацію про доходи та майно, та попереджено останнього про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (а.с. 9). Позивачкою надано до суду дві довідки про розрахунок заборгованості по аліментам відповідача №14.24-28-2857 від 16.04.2018 року та №1041 від 21.01.2019 року, видані Вугледарським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, які суперечать одна одній, оскільки визначають різні суми заборгованості [PERSON] за один і той самий проміжок часу, а саме: 21000,00 гривень та 19638,34 гривень, відповідно (а.с. 10, 39-40). Представником відповідача в свою чергу надано до суду третю довідку про розрахунок заборгованості по аліментам відповідача №14.24-28-6212 від 22.11.2018 року, видану Вугледарським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, яка визначає третю суму заборгованості [PERSON] у розмірі 14287,25 гривень. Зазначена довідка суперечить двом вище зазначеним довідкам про розрахунок заборгованості по аліментам відповідача (а.с. 38). У зв'язку з наявністю в матеріалах даної цивільної справи трьох різних довідок розрахунку заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів, за клопотання сторін, суд звернувся з запитом до Вугледарського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про надання довідки-розрахунок заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів за виконавчим листом №0509/61/2012, за період з 01 січня 2016 року по 31 травня 2017 року (а.с. 46). На вищезазначений запит суду Вугледарським міським відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надано довідку про перерахунок заборгованості по аліментам №14.24-5-1144 від 12.02.2019 року, згідно з якою [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом № №0509/61/2012, виданим Вугледарським міським судом Донецької області, за період з 01.01.2016 року по 31.05.2017 року у сумі 18807,13 гривень, з розрахунку: - з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року нарахована сума аліментів - 1127,25 грн.; - з 01.02.2016 року по 29.02.2016 року нарахована сума аліментів - 1127,25 грн.; - з 01.03.2016 року по 31.03.2016 року нарахована сума аліментів - 1127,25 грн.; - з 01.04.2016 року по 30.04.2016 року нарахована сума аліментів - 1314,75 грн.; - з 01.05.2016 року по 31.05.2016 року нарахована сума аліментів - 1314,75 грн.; - з 01.06.2016 року по 30.06.2016 року нарахована сума аліментів - 1314,75 грн.; - з 01.07.2016 року по 31.07.2016 року нарахована сума аліментів - 1404,25 грн.; - з 01.08.2016 року по 31.08.2016 року нарахована сума аліментів - 1404,25 грн.; - з 01.09.2016 року по 30.09.2016 року нарахована сума аліментів - 1404,25 грн.; - з 01.10.2016 року по 31.10.2016 року нарахована сума аліментів - 1374,25 грн.; - з 01.11.2016 року по 30.11.2016 року нарахована сума аліментів - 1374,25 грн.; - з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року нарахована сума аліментів - 450,00 грн.; - з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року нарахована сума аліментів - 812,50 грн.; - з 01.02.2017 року по 28.02.2017 року нарахована сума аліментів - 812,50 грн.; - з 01.03.2017 року по 31.03.2017 року нарахована сума аліментів - 819,88 грн.; - з 01.04.2017 року по 30.04.2017 року нарахована сума аліментів - 812,50 грн.; - з 01.05.2017 року по 31.05.2017 року нарахована сума аліментів - 812,50 грн. (а.с. 48-49). У зв'язку з вищевикладеним, приймаючи до уваги, що позивачкою у заяві про зменшення вимог у позовній заяві здійснено уточнений розрахунок суми заборгованості на підставі довідки про розмір заборгованості №14.24-5-1144 від 12.02.2019 року, при вирішенні справи та розрахунку загальної суми пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів суд виходить з відомостей та даних наявних у вищезазначеній довідці про перерахунок заборгованості по аліментам №14.24-5-1144 від 12.02.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Так, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Таким чином, виходячи зі змісту статті 196 Сімейного кодексу України, суд відповідно до вимог статті 264 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст.. 196 СК України, не пов'язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Аналогічну правову позицію 25 квітня 2018 року висловив Верховний Суд у справі № 572/1762/15-ц. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму, виходячи з наступного розрахунку: ПеріодСума заборгованості за період 1% відсоток від суми заборгованості Кількість днів в місяці Сума неустойки пені за період 01.01.2016-31.01.20161127,25х0.01х31=349,4475 01.02.2016-29.02.20161127,25х0.01х29=326,9025 01.03.2016-31.03.20161127,25х0.01х31=349,4475 01.04.2016-30.04.20161314,75х0.01х30=394,425 01.05.2016-31.05.20161314,75х0.01х31=407,5725 01.06.2016-30.06.20161314,75х0.01х30=394,425 01.07.2016-31.07.20161404,25х0.01х31=435,3175 01.08.2016-31.08.20161404,25х0.01х31=435,3175 01.09.2016-30.09.20161404,25х0.01х30=421,275 01.10.2016-31.10.20161374,25х0.01х31=426,0175 01.11.2016-30.11.20161374,25х0.01х30=412,275 01.12.2016-31.12.2016450,00х0.01х31=139,50 01.01.2017-31.01.2017812,50х0.01х31=251,875 01.02.2017-28.02.2017812,50х0.01х28=227,50 01.03.2017-31.03.2017819,88х0.01х31=254,1628 01.04.2017-30.04.2017812,50х0.01х30=243,75 01.05.2017-31.05.2017812,50х0.01х31=251,875 Загальна сума неустойки (пені) за весь період5721,0853 Отже, загальна сума неустойки (пені) за весь період (з 01.01.2016 року по 31.05.2017 року) становить 5721,08 гривень. Перевіряючи наданий позивачкою у заяві про зменшення вимог у позовній заяві уточнений розрахунок суми заборгованості відповідача, суд приходить до висновку, що обчислення загальної сума неустойки (пені) за весь період (з 01.01.2016 року по 31.05.2017 року) [PERSON] здійснено за вірною формулою, однак математичні розрахунки є хибними. Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року по справі №521/6687/17. В межах даної цивільної справи, яка розглядається в порядку загального позовного провадження, відповідачем [PERSON], ні в установлені судом строки, ні під час підготовчого судового засідання, не надано відзив на позов або зустрічний позов, а також не надано жодного доказу, на підставі якого суд, мав би можливість встановити, що вищенаведена заборгованість по аліментах утворилась не з вини відповідача. При цьому, законодавець не ставить право на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в залежність від відкриття виконавчого провадження у справі, виклику боржника до виконавчої служби і попередження його про наявність заборгованості. Згідно із висновками, викладеними в Ухвалі Верховного Суду України від 8 лютого 2012 року про перегляд рішення суду за винятковими обставинами у справі № 6-4969вов10, не направлення державним виконавцем повідомлення боржнику про виникнення заборгованості та не попередження його про відповідальність не свідчить про відсутність вини відповідача в несплаті аліментів. З огляду на викладене, враховуючи, що стягнення пені за несплату аліментів, є заходом відповідальності спрямованим насамперед на забезпечення належного виконання аліментного зобов'язання платником аліментів, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, оскільки відповідач як батько неналежним чином виконує свій обов'язок по утриманню дитини, аліменти сплачує не в повному обсязі, внаслідок чого, дитина не отримує встановленого матеріального забезпечення з боку відповідача, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні не встановлено підстав для звільнення [PERSON] від такого виду відповідальності як стягнення неустойки (пені), тому суд, спираючись на принцип диспозитивності та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, вважає необхідним та доцільним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2016 року по 31.05.2017 року у розмірі 5251,72 гривень. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу та судового збору, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат , розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про доцільність задоволення вимог позову [PERSON] в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, а остання у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним, на виконання вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України витрати зі сплати судового збору у розмірі 704,80 гривень. Документом наданим суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачкою є квитанція від 26.06.2018 року, яка не містить жодного запису в межах якої саме цивільної справи було надано позивачці правничу допомогу, яка саме позовна заява складалась адвокатом, та чи взагалі надана правнича допомога була пов'язана з розглядом даної цивільної справи. Тому, зазначений документ не може бути визнаний належним доказом, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що до позову не додано договору про надання правничої допомоги, у відповідності до якого суд мав би можливість визначити вартість послуг адвоката, а також позивачкою не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що були сплачені, відсутній детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Тому, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог позову щодо стягнення з відповідача на користь позивачки 400,00 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial