Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з квітня 2004 року по грудень 2013 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . [PERSON] є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач фактично покинув родину в листопаді 2004 року. З тих пір, відповідач не піклується про дитину, не займається вихованням дитини, не проявляє відносно неї батьківської уваги та турботи, не піклується про стан її здоров`я, не утримує матеріально. [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] , нехтує інтересами дитини, порушує її право зростати в сімейному оточенні. Просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Стягнути судові витрати. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України. Представник відділу по Шевченківському району служби (Управління) у справах дітей Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.04.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.18). Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 334/8494/13-ц від 28.11.2013 року шлюб між ними розірвано та встановлено, що сім`я фактично розпалась з листопада 2004 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.16). Неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю - [PERSON] та перебуває на її утриманні, що підтверджується наданими до позову довідками про реєстрацію місця проживання особи № 04-27/7-10854 та № 04-27/7-10851 від 21.06.2018 року. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя № 334/633/18 від 03.05.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини із всіх доходів батька шомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.02.2018 року, до його повноліття. Відповідач в самостійному порядку рішення суду щодо сплати аліментів не виконує. Згідно довідки № 01-20/240 від 05.06.2018 року, виданої директором Запорізької спеціалізованої школи I-III ступенів № 100 Запорізької міської ради Запорізької області, де навчається [PERSON] , батько останнього у вихованні сина участі не приймає, не цікавиться шкільним життям, його успіхами та проблемами, батьківські збори не відвідує. Відділом по Шевченківському району служби (Управління) у справах дітей Запорізької міської ради складений акт обстеження житлово-побутових умов від 25.06.2018 року № 11-09/718, родини неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою : [ADDRESS] . Згідно з результатами перевірки, умови проживання неповнолітнього [PERSON] добрі, у житловому будинку чисто та затишно. В наявності необхідні меблі та побутова техніка. Мається газо- водо-, та електропостачання. Для дитини є окрема, ізольована кімната, яка обладнана ліжком, столом для занять, комп`ютером, шафою для речей, настінною полицею. В наявності особисті речі дитини, канцелярське приладдя, дитяча та учбова література. Для дитини створені усі умови для навчання, відпочинку та сну. Згідно ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України - «ч. 4: При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування; ч.5: Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування встановив, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.04.2004 року по 28.11.2013 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю [PERSON] . З листопада 2004 року [PERSON] проживає окремо від родини та не цікавиться долею, життя та здоров`ям сина, не утримує його. 28.05.2019 року спеціалістами відділу служби по Шевченківському району було проведено бесіду з неповнолітнім [PERSON] , який повідомив, що батька ніколи не бачив, тільки мати займалася його вихованням, оздоровленням та лікуванням. Підліток ображений на біологічного батька за байдужість до його долі, на підставі чого було зроблено висновок № 05/01-27/1009 від 02.10.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на pівень життя, достатнiй для її фiзичного, iнтелектуального, морального, культурного, духовного i соцiального розвитку. Батьки або особи, якi їх замiнюють, несуть вiдповiдальнiсть за створення умов, необхiдних для всебiчного розвитку дитини, вiдповiдно до законiв України. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Встановлені судом обставини справи свідчать про те, що відповідач дійсно не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, з 2004 року не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не спілкується з дитиною та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавиться її навчанням і не приймає участі у створенні умов для отримання нею освіти, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини знайшло відображення в поведінці відповідача, який з 2005 року не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, які покладені на нього Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, обставини, які б перешкоджали належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що поведінка відповідача відносно його неповнолітнього сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , що відповідає інтересам дитини.

Outcome: approved