Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] 19.10.2018 подала заяву про зміну позовних вимог та просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Королівства Іспанія та інших країн Шенгенської зони малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON], терміном з 25.07.2019 по 25.09.2019. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що шлюб між нею та відповідачем розірвано. Дочка [PERSON] проживає разом з нею. Розпорядженням голови Стрийської районної адміністрації № 1 від 03.01.2018 встановлено графік зустрічей [PERSON] з малолітньою [PERSON], якого відповідач не дотримується, так як зустрічі відбуваються рідко та закінчуються швидше, ніж передбачено графіком. [PERSON], її матір, дала запрошення їй з дочкою на поїздку до Іспанії, місто Пальма де Майорка, де вона постійно проживає та має місце праці. [PERSON] не має можливості приїжджати в Україну через постійну роботу, приїзд до неї дочки і онуки є єдиною можливістю побачити рідних та провести з ними час. Подорож до Іспанії також буде можливістю для дитини відпочити та оздоровитися на березі Середземного моря. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати згоду для виїзду дитини за кордон з метою відвідати бабусю, однак на усні прохання він не реагував. Приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Бораковською О.Я. надіслано [PERSON] заяву [PERSON] від імені малолітньої дочки [PERSON] з проханням з'явитися 21.05.2018 до приватного нотаріуса Бораковської О.Я. для засвідчення справжності підпису на заяві компетентним органам про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Польщі та інших країн Шенгенської зони терміном з 19.08.2018 по 06.10.2018 малолітньої дочки [PERSON] Заява була передана рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримана адресатом 17.05.2018, про що приватним нотаріусом Бораковською О.Я. видано свідоцтво від 01.06.2018. У зазначений час відповідач до нотаріуса з'явився, однак категорично відмовився надавати заяву-згоду на виїзд доньки за кордон, в тому числі в Іспанію. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини, порушує право дитини на гармонійний розвиток її особистості, обмежує право бабусі та онуки на повноцінні зустрічі та спілкування, перешкоджає можливості відпочинку дитини біля моря та вказує загалом на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на викладені позивачкою [PERSON] у позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просить у їх задоволенні відмовити, покликаючись на те, що дорога до Іспанії є далекою і дитині такого віку, на його думку, буде важко її перенести. Крім цього, така подорож змінить звичний для його малолітньої доньки розпорядок дня. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації Котик О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, покликаючись на те, що подорож дитини за кордон буде сприяти її всебічному гармонійному розвитку та оздоровленню на березі моря, чого батько, очевидно, сам забезпечити не може. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], про свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 22.03.2016 /а.с. 8/. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.04.2017 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 03.02.2017 і до її повноліття /а.с. 12-13/. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2017 шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на дошлюбне - [PERSON] /а.с. 9-10/. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON], мати позивачки, зверталася з листом до Візового центру у Львові, Посольства Королівства Іспанія в Україні про відкриття мультивізи типу С її дочці [PERSON] та її внучці [PERSON] для поїздки в Іспанію (адреса: [ADDRESS]) на період з 25.07.2019 по 25.09.2019. Протягом їхнього візиту зобов'язалася забезпечити їх житлом та оплачувати всі їхні витрати (харчування, транспорт і все інше, чого вони потребуватимуть) /а.с. 39/. Як вбачається із свідоцтва від 01.06.2018, приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Бораковською О.Я. 14.05.2018 посвідчено, що нею передано [PERSON] заяву [PERSON], яка діє від імені малолітньої дочки [PERSON], щодо прохання з'явитися 21.05.2018 до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Бораковської О.Я. для засвідчення справжності його підпису на заяві компетентним органам про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Польщі та інших країн Шенгенської зони малолітньої дочки [PERSON] Заява була передана рекомендованим листом з повідомленням та отримана адресатом 17.05.2018 /а.с. 15/. У зазначений час відповідач до нотаріуса з'явився, однак категорично відмовився надавати заяву-згоду на виїзд доньки за кордон, в тому числі в Іспанію, чого він не заперечив у судовому засіданні. Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У пункті 2 статті 10 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ст. 9 Конвенції держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтями 3, 18 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Пунктом 4 вищевказаних правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Стаття 11 Конвенції про права дитини покладає на держави зобов'язання вживати заходів для боротьби з незаконним переміщенням і поверненням дітей із-за кордону. Відповідно до цілей Гаазької конвенції її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання. Тимчасовий чи постійний виїзд дитини за кордон має відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, якщо він не позбавлений батьківських прав. Тобто, зміна країни проживання дитини вимагає узгодження з іншим із батьків, адже такий переїзд, як правило, спричиняє зміну режиму спілкування дитини з другим з батьків, порядку участі у вихованні дитини, а також зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. Таким чином, судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає з позивачкою, яка має бажання та можливість виїзду за кордон до Королівства Іспанії, де може забезпечити відпочинок, оздоровлення дочки [PERSON], а також така поїздка надасть їй можливість поспілкуватися з матір'ю, а дитині - з бабусею. Позивачка [PERSON] зверталася до відповідача [PERSON] з нотаріально посвідченою заявою про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон до Польщі та інших країн Шенгенської зони малолітньої дочки [PERSON] /а.с. 15/. Однак відповідач категорично відмовився надавати згоду на виїзд доньки за кордон, в тому числі в Іспанію, чого він сам не заперечив у судовому засіданні. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що дитині буде важко перенести дорогу до Іспанії, оскільки така є далекою і змінить звичний для неї розпорядок дня, оскільки такі твердження є лише припущенням зі сторони відповідача, яким не надано суду будь-яких доказів, які свідчили б про те, що тимчасовий виїзд дитини за кордон перешкодить нормальному розвитку дитини або якимось чином негативно вплине на неї. Відтак суд приходить до висновку, що відповідач необґрунтовано та безпідставно обмежує права та можливості позивачки як матері дитини на її виховання, а також порушує права та інтереси малолітньої дитини. Бажання позивачки отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, обставини, які обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон, відсутні. Батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною та матеріального забезпечення, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров'я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачкою конкретно зазначено країну прямування - Королівство Іспанія, де проживає і працює матір позивачки [PERSON], яка зобов'язалася забезпечити їх проживання та спроможна сплачувати всі їхні витрати, та вказано відповідний часовий проміжок перебування у цій державі, а саме: терміном з 25.07.2019 по 25.09.2019, відповідач відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд з України малолітньої дочки, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Королівства Іспанія та інших країн Шенгенської зони малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON], терміном з 25.07.2019 по 25.09.2019, оскільки виїзд дитини за кордон відповідає інтересам дитини, так як буде сприяти її фізичному, розумовому, духовному, моральному і соціальному розвитку. Понесені позивачкою документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved