Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась в суд із позовом, з врахуванням збільшених позовних вимог, про стягнення з відповідачів боргів за борговими розписками та відсотків згідно наданих розрахунків. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачка пояснила, що тривалий час неодноразово позичала грошові кошти в іноземній валюті - Євро відповідачам, як членам однієї сім'ї, про що вони надавали їй розписки, написані та підписані власноручно. В розписках також зазначались строки повернення грошей. Окремо обговорювались суми процентів. За окремими розписками борги були повернені у вигляді ліків та товарів, про що вона віддала розписки відповідачці [PERSON] на 500, 600 і 800 Євро, про що було відомо і [PERSON], котрій вона особисто надала розписку на 800 Євро. В 2009 році відповідачка в один день 01.01.2009 року [PERSON] за згодою відповідачів [PERSON] та [PERSON] взяла у неї 14 400 Євро із строком повернення до 15.05.2010 року. Про позичку були оформлені дві розписки, написані власноручно [PERSON] і підписані відповідачами, однак кошти на її вимогу не повертались, тому вона змушена звернутись в суд. Кожна з цих розписок на 7 200 Євро забезпечувалась певним майном: одна - приміщенням магазину, друга - приміщенням перукарні та додатковою розпискою на 30 000 грн і оскільки кошти не повернені , то просить також стягнути ще і 30 000 гривень. Крім того відповідачка [PERSON] не повернула їй 1500 Євро, а разом із [PERSON] ще 5000 Євро і самостійно [PERSON] по 2 000 Євро за розписками з терміном погашення до 2012 року та 01.03.2011 року. Розписки писались особисто відповідачами, тому вона не відповідає за те, що у двох розписках по 7 200 Євро зрізані кутки, а в розписці на 2 000 Євро від 01 жовтня 2010 року незрозуміла позначка валюти, але позичала вона кошти в Євро. Записи надані відповідачкою, написані на її прохання, як інформація про наявні борги які слід повернути першочергово і не є доказом повернення боргів та процентів, оскільки вона їх не повертала. Стверджує, що ці всі записи, надані відповідачами стосувались тільки на підтвердження існування неповернених боргів та процентів і пропозиції повернення. Хоча в самих розписках не вказано розмір процентів, але просить стягнути з відповідачів проценти за обліковою ставкою Національного банку України та відсотки за прострочку виконання зобов'язань згідно наданих розрахунків, а також боргів за розписками, враховувати її матеріальний стан при стягненні судового збору. Відповідачка [PERSON] та її і інших відповідачів представник з позовом не погодились пояснивши, що дійсно отримували від позивачки кошти в борг, які з процентами повернули. На підтвердження відсутності будь-яких боргів перед позивачкою вона власноручно надала їм записи про повернення ними всіх боргів. Крім того борги повернені товарами та ліками про що також є відповідні записи в робочих зошитах магазину та аптеки. Розписки на 7 200 Євро надані без відміток про повернення боргів ще в 2004 році, що підтверджує фотокопія, а друга розписка це та ж розписка, але борг повернений. Крім того одна з них подана до суду з пропуском строку позовної давності. Кошти в розмірі 30 000 гривень не позичались взагалі і строк позовної давності також порушено. Не можуть відповідати за позовними вимогами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] оскільки договір поруки з ними не заключався, а вимоги поставлено з пропуском шестимісячного строку позовної давності, передбаченого для цих правовідносин. Вважають позовні вимоги необґрунтованими і просять відмовити у їх задоволенні. Розглянувши наявні по справі докази, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що позивачкою [PERSON] відповідачам надавались в борг грошові кошти, про що відповідачами були власноручно написані розписки на суму: 7 200 Євро, 7 200 Євро, 2 000 і 2 000 Євро, 5 000 Євро, 1 500 Євро. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона, (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Згідно з вимогами ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були ним одержані від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані в меншій кількості ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Зобов'язання мають ґрунтуватись на засадах добросовісності та розумності. Зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Порушенням зобов'язання є його невиконання або з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відсутність вини у невиконанні зобов'язання за договором позики доводить особа, яка порушила зобов'язання. Особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за його порушення, якщо вона доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку чи непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів. Зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Але сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Українське законодавство не забороняє укладати договір позики в іноземні валюті. Якщо, у зобов'язанні зазначена іноземна валюта, то зобов'язання має бути виконане у гривнях за курсом на день стягнення. Зазначені положення регулюються ст.ст.509, 524, 525, 526, 533, 536, 610, 614, 617, 625, 1046, 1047, 1049, 1050, 1051 ЦК України. Як видно з розписок кошти позивачкою надавались відповідачам на строк, визначений сторонами, також вказані способи забезпечення всіма відповідачами, як співвідповідачами, а не поручителями, тому застосування правил поруки є необґрунтованим. Згідно розписок на 7 200 Євро кожна, то суд прийшов до висновку , що це окремі зобов'язання, оскільки забезпечувались різними об'єктами, майже співмірними, а саме будівлями перукарні та розпискою на 30 000 гривень, а також магазину по вул. Шевченка, 110. Заперечуючи наявність боргу по цим розпискам, відповідачка та її представник вказують, що свідоцтво про право власності підлягало поверненню після погашення боргу, тому борг повернено і документ передано відповідачам. Однак зазначений документ видано 14.05.2009 року, а розписка написана в січні 2009 року разом із розпискою на 30 000 гривень, тому аргументи відповідачів є не переконливими, стосовно основної суми в 7 200 євро. Разом з тим, зважаючи на те, що кошти в сумі 30 000 гривень не передавались у борг, що достовірно встановлено у судовому засіданні, то ці вимоги до задоволення не підлягають і в цій частині позову слід відмовити. Надані відповідачами записи не є підтвердженням повернення коштів за борговими розписками, оскільки не узгоджуються з пред'явленими розписками, які надані позивачкою, в тому числі по іншим боргам. Походження наданої копії розписки на 7 200 Євро з позначкою про повернення боргів у 2004 році не зрозумілі і також не є належним доказом, суперечить змісту розписки, оскільки технічний паспорт, зазначений у тексті виданий у 2008 році, отже суд не може прийняти до уваги і те, що позивачка обрізала відомості про погашення боргу. Під час розгляду справи з'ясовано, що позивачкою повертались розписки відповідачам на інші суми, про що вона згадує у записах наданих відповідачами, а інші записи підтверджують не повернені борги, а їх наявність, оскільки мова йде про їх майбутнє повернення, тому у суду немає підстав сумніватись у існуванні боргу на суму 5 000 Євро, 4 000 Євро, 1 500 Євро, які підлягають стягненню. Позовні вимоги позивачкою були збільшені на суму процентів за обліковою ставкою Національного банку України згідно вимог ст. 1048 ЦК України і відповідно до розрахунків за кожною розпискою складають: за розпискою на 7 200 Євро (або 84 610 грн.), що складає 3092,74 Євро відсотків (або 36 344 грн.) на таку ж суму за розпискою 7 200 Євро. За розписками по 2 000 Євро (або 23 503 грн.), 496,53 Євро та 432,43 Євро, що еквівалентно 5835 та 5082 гривень, оскільки різна облікова ставка станом на 01.10.2010 року. По розписках: на 1500 Євро проценти за обліковою ставкою НБУ складають - 303,93 Євро або 3572 грн.; на 5 000 Євро (або 58 757 грн.) - 693 Євро, що еквівалентно 8 144 грн. Розрахунки проведено за формулою: сума облікової ставки НБУ (%) х на суму позики = результат поділити на кількість днів в році помножений на кількість днів місяця. Крім того заявлено вимогу про стягнення трьох відсотків річних від суми прострочки в зв'язку з невиконанням зобов'язань згідно вимог ст. 625 ч.2 ЦК України, а саме: за розписками по 7 200 Євро відповідно на 802,48 та 802,48 Євро (або по 9430 гривень); за розписками по 2 000 Євро - 80,22 Євро і 155,52 Євро, або 943 грн. та 1828 грн. та за розпискою на 5 000 Євро - 162,74 Євро або 1913 грн; за розпискою на 1500 Євро відповідно - 118,48 Євро, що еквівалентно 1392 грн. Правила розрахунків наведено з моменту прострочення боргів, наприклад станом на січень 2011 року - 2000х7,75%=155:365=0,42,46х31=13,16; травень 2013 = 2000х 7,5%=150:365=04109х31=12,73. Наведені розрахунки відповідають вимогам закону, тому підлягають задоволенню, надані вони в порядку встановленому процесуальним законом, не суперечать ст.ст. 27, 31, 131 ЦПК України, відповідно до вимог про стягнення боргу на час винесення рішення. Не вбачає суд підстав для застосування строків давності стосовно надання збільшених позовних вимог на які вказують відповідачі. Позивачкою з поданням позову майже перед закінченням строку за розписками на 7 200 Євро і дійсно було надано дві копії розписок за різним текстом, що видно з матеріалів справи, а згодом позовні вимоги уточнено, що не суперечить вимогам закону. Таким чином, в зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку на користь позивачки і сума судового збору у розмірі 1 000 гривень, а на користь держави - 3 654 грн.

Outcome: partial