Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до відповідача [PERSON], де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору є Орган опіки та піклування Вижницької РДА. В позові зазначила, що з 22.10.2002 року по 06.09.2010 року, з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. Фактично шлюбні відносини було припинено з липня 2009 року, з цього часу вона з сином проживає окремо, спорів стосовно місця проживання дитини не було, [PERSON] не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Зазначила, що [PERSON] життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з ним та приймати участь його вихованні. Вона забезпечила дитині гідні умови проживання та гармонійну атмосферу оточення. Між нею і та сином склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють його належному вихованню, і повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. На засіданні органу опіки та піклування Вижницької районної адміністрації відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні його малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Встановлено, що батько дитини його долею та станом здоров'я, шкільним життям дини не цікавиться, участі у їх вихованні не приймає, матеріально не забезпечує, з дитиною не спілкується. Враховуючи інтереси дитини орган опіки та піклування Вижницької районної адміністрації зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] у відношенні його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON], як батько не відвідує батьківські збори, участі в навчальному та виховальному процесі не бере. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON], на користь [PERSON], аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1000,00 грн. щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.01.2018 року і до настання дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилались на обставини, викладені в позові, просили задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, не заперечував щодо позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO], та стягнення на його утримання аліментів. Також зазначив, що на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала, зазначила, що органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] у відношенні неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Просила задовольнити. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши позивачку та її представника [PERSON], відповідача, представника третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши визнання позову відповідачем, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] з 22 жовтня 2006 року, перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2010 року - розірвано, що підтверджується копією рішення. Від шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], батьками якого є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, Серія 1-МИ №097990, виданого 16.06.2009 року виконкомом Вашківецької міської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №30. З акту обстеження матеріально-побутових умов сімї Вашківецької міської ради №475 від 01.06.2017 року вбачається, що [PERSON] проживає в [INFO]. Разом з нею проживає син [PERSON]. Дана сімя проживає у будинку матері, одна виховує сина [PERSON], [INFO], батько [PERSON] на даний час проживає за межами району, за дитиною догляду не веде, матеріально не підтримує, вихованням сина не займається, допомоги не надає. З акту обстеження матеріально-побутових умов сімї Вашківецької міської ради №1836 від 20.12.2017 року вбачається, що [PERSON] проживає в [INFO]. Разом з нею проживає син [PERSON]. [PERSON] на даний час ніде не працює , індивідуальною трудовою чи підприємницькою діяльністю не займається, так як у неї хворіє старенька бабуся [PERSON] З довідки Вашківецької [PERSON] ступенів №97 від 26.05.2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO], проживає у [INFO], з матірю [PERSON] З 1 вересня 2015 року навчається у Вашківецькій [PERSON] ступенів. [PERSON] не цікавиться навчанням, вихованням та поведінкою свого сина [PERSON], школу не відвідує, на батьківські збори не приходить. З довідки КЗ Вашківецької міської ради «Вашківецького центру первинної медико-санітарної допомоги» №55 від 30.05.2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO] перебуває на «Д» обліку з встановленим діагнозом. На медичні огляди та в разі загострення захворювання дитину приводить мати або бабуся. За весь період спостереження за дитиною від народження та при обстеженні дитини вдома батько присутнім не був, станом здоровя дитини не цікавиться. Таким чином, як вбачається з наданих доказів, позивачка [PERSON] має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], займається його вихованням, дбає про фізичний та духовний розвиток, піклується про здоров'я та створила належні умови для проживання та навчання. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу.. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.164 ч.2, ч.3, ч.6 СК України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно зі ст.165 цього ж Кодексу, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обовязку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоровя, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обовязків відповідно до закону. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вихованням неповнолітнього сина не займається, матеріально його не утримує, життям, здоровям, навчанням та майбутнім не цікавиться, без поважних причин повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків, що також підтвердив у судовому засіданні. З висновку органу опіки та піклування Вижницької РДА №01.34-1419 від 06.11.2017 року вбачається, що органом опіки та піклування Вижницької РДА з метою захисту законних прав та інтересів малолітнього [PERSON], [INFO], відповідно до протокольного рішення Комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації від 28.09.2017 року №10, орган опіки та піклування районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], жителя [INFO] відносно його малолітнього сина, [PERSON], [INFO], жителя [INFO]. Із роз'яснень, викладених у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 19 грудня 2008 року вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Із роз'яснень, викладених у ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 19 грудня 2008 року вбачається, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] у повному обсязі не виконує батьківські обов'язки по відношенню до свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], не займається його вихованням, не відвідує, не піклується про його здоровя, фізичний та моральний розвиток, про створення належних умов для його проживання та виховання, не цікавитися успіхами в школі, такими своїми діями фактично ухиляється від виконання своїх обовязків як батька, свідомо нехтує ними, а тому, суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], є обґрунтованими, вмотивованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та підлягають до задоволення. Відповідно до ст.166 ч.2, ч.3 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] добровільно регулярну допомогу на утримання дитини не надає, є працездатним, також має на утриманні в іншій сімї трьох неповнолітніх дітей. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. За змістом положень ст.180 СК України обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладається на батьків. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182 ч.1, ч.2 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1). стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2). стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3). Наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1). наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2). Доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4). Інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ЗУ «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 (шести) років; дітей віком від 6 (шести) до 18 (вісімнадцяти) років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про державний бюджет у 2018 році», у 2018 році встановлено у прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Відповідно до ст.3 ч.1 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.7 ч.7, ч.8 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі викладених обставин суд вважає, що відповідач [PERSON], як батько зобовязаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в твердій грошовій в розмірі 1000,00 (Одна тисяча) гривень щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50% (пятдесят відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.01.2018 року і до настання дитиною повноліття. Статтею 80 ч.3 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 704,80 гривень та стягнути з [PERSON] судовий збір в сумі 704,80 гривень в дохід держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. На підставі та

Outcome: approved