Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вимогою про визнання недійсним заповіту їх батька від 27 липня 2012 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, за реєстровим № 7, який помер 28 серпня 2009 року, через його невідповідний психічний стан на час здійснення заповідального розпорядження. В судовому засіданні позивачі та їх представник вимоги позову підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні вимоги позову не визнали, вважаючи їх не обґрунтованими та безпідставними. З вимогами про визнання висновків посмертної судово-психіатричної експертизи неповними або неясними, необґрунтованими або такими, що суперечать іншим матеріалам справи або викликають сумніви в його правильності сторона відповідача до суду не зверталася, доказів, які б свідчили про усвідомлення батьком на час складання заповіту значення своїх дій та можливість керування ними, під час розгляду справи, відповідачем та його представником надано не було. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з положеннями ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У відповідності до положень ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Таким чином, у контексті викладеного, слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з положеннями ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до положень ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як вбачається з положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року, положення ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року, які згідно з вимогами ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України. Згідно із свідоцтва серії І-ОК № 294471 від 22 листопада 2013 року, [PERSON] помер 28 серпня 2013 року. Як вбачається з заповіту від 27 липня 2012 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, за реєстровим № 7, спадкодавцем [PERSON] було складено заповідальне розпорядження, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, він заповів відповідачу своєму сину [PERSON], відповідачеві по справі. У відповідності до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 205ц від 07.12.2016 року, померлий [PERSON], на час вчинення спірного правочину страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді судинної деменції, тому він за своїм психічним станом на час складання заповіту від 27.07.2012 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У висновку також зазначено, що в медичній документації [PERSON] відображені в основному хвороби ЖКТ, хребта та суглобів, застудні захворювання. З 1989 року у нього діагностувалась гіпертонічна хвороба, яка обтяжує та робить злоякісним віковий атеросклероз судин головного мозку, а з 2007 року - гіпертонічна хвороба 2 стадії на фоні ішемічної хвороби серця, кардіосклерозу атеросклеротичного, недостатності кровообігу 2А стадії. Експерти зазначають особливо важливий запис, зроблений неврологом 16 березня 2012 року, за чотири місяці до підписання спірного заповіту. Так, при огляді лікар оцінив стан [PERSON], як середньої важкості, описав «неадекватну реакцію на запитання» і виставив діагноз «церебрального атеросклерозу та судинної деменції» - тобто слабоумства. В подальшому, у 2012 та 2013 роках йому діагностувалась дисциркуляторна енцефалопатія, а серед причин смерті значиться генералізований атеросклероз, що підтверджує органічний фон судинної деменції. Дементний стан [PERSON] підтвердили свідки [PERSON], яка зазначила розлади пам'яті у нього; [PERSON], що підекспертного приводили додому, що він погано міркував і плутався. Свідки, які не помічали у [PERSON] психічних розладів - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в своїх показаннях не описали біль-менш складних форм поведінки з його боку на період підписання ним спірного заповіту, та сприймали його психічний стан суб'єктивно і поверхнево. При цьому експерти зазначають, що в процесі поступового розвитку судинної деменції у хворих можуть зберігатися певні прості судження, традиційні взаємовідносини із оточуючими, дотримання якихось простих форм попереднього способу життя, що може сприйматися оточуючими на поверхневому рівні, як поведінка психічно здорової людини. Таким чином, суд вважає зазначений висновок експертизи об'єктивним, оскільки він зроблений при детальному вивченні медичної документації [PERSON], та матеріалів справи, будь-яких доказів, які б спростовували факт абсолютної неспроможності спадкодавця розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент складання заповіту від 27 липня 2012 року матеріали справи не містять та відповідних доказів цьому відповідачем та його представником надано не було, а тому, вимоги позову підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved