Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: 1. Розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 27.05.2010 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського РУЮ м. Києва, актовий запис № 723; 2. Після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишити проживати з матір`ю [PERSON] . 3. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 27.05.2010 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося з причин несумісності характерів та різних поглядів, через що між сторонами постійно виникали сварки. 18.08.2018 року подружжя тимчасово припинило сумісне проживання та відповідач залишив спільне помешкання, при цьому перестав постійно та в повному обсязі приймати участь у витратах на утримання дітей та майже повністю усунувся від їх виховання та догляду за ними. За ініціативою позивачки 18.01.2019 року сумісне проживання подружжя було поновлене та відповідач повернувся до спільного помешкання, однак відтоді не вчинив жодної дії, направленої на збереження шлюбу та поновлення подружніх відносин, він ухиляється від ведення спільного господарства та понесення витрат на утримання дітей, від їх виховання та догляду. Згодом відповідач повідомив, що має відносини з іншою жінкою, з якою має намір побудувати іншу сім`ю. Тривале погіршення сімейного життя, призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, наразі подружжя фактично припинило шлюбні відносини. Вони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні відносини. Позивачка вважає, що примирення між ними неможливе, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам дітей. Подружжя дійшло згоди щодо місця проживання дітей з позивачем за місцем їх реєстрації, а тому спір з цього питання між ними не існує. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2021 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач подав до суду заяву, у якій позов визнає та не заперечує проти його задоволення, просить розглянути справу у його відсутність. Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За нормою п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27.05.2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 723. Сторони від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Малолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом про факт проживання від 03.03.2021 року, затвердженим відділенням «Лівобережне» КП «Житло-сервіс». Згідно з положеннями ч. 2 ст. 36 та ст. 51 Сімейного кодексу України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із положеннями ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позов у частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) викладена правова позиція, відповідно до якої за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Матеріали справи не містять доказів про наявність між сторонами спору про те, з ким із батьків будуть проживати малолітні діти. Відповідач не подавав до суду своїх заперечень щодо проживання дітей разом із матір`ю. За вказаних обставин, вимоги позивача про залишення дітей проживати разом із нею підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні позову, у розмірі 1 816,00 грн.

Outcome: approved