Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивачі звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від суми шкоди заподіяної злочином. В обґрунтування позову зазначили, що колегією суддів Києво-Святошинського районного суду Київської області було ухвалено вирок по кримінальній справі відносно [PERSON] та [PERSON] , яких було визнано винним у вчиненні злочинів, що передбачені ч. 3 ст. 27 та п.п. 1,5,6,8,11,12, ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст.27, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27, ст. 348 КК України [PERSON] та п.п. 1,5,6,8,11,12,13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України [PERSON] та призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22.04.2013 року вказаний вирок залишено без змін. Відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13.02.2014 року вирок Києво-Святошинського районного суду та Ухвала Апеляційного суду Київської області від 22.04.2013 року зміненні, виключено з судових рішень вказівку на засудження [PERSON] та [PERSON] за п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України, в іншій частині - залишені без змін. Вказали, що згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.09.2014 року по справі 369/4687/14 стягнуто солідарно з відповідача1 та відповідачі 2 на користь [PERSON] 864 МЗП, розмір яких приймається рівними розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятій на момент ухвалення рішення судом. Також стягнуто з відповідача1 та відповідачі 2 на користь [PERSON] 486 МЗП, розмір яких приймається рівними розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятій на момент ухвалення рішення судом. Вказане рішення суду набуло законної сили 21.09.2014 року. На теперішній час, рішення суду не виконано. У зв`язку з чим позивачі просять суд стягнути солідарно в відповідачів на користь [PERSON] відшкодування встановленого індексу за період з 22.09.2014 року по 14.01.2020 року у розмірі 1 312 388,18 грн. та 3% річних від прострочення суми за період з 22.09.2014року по 14.01.2020 року у розмірі 167 796,38 грн., на загальну суму 1 480 184,56 грн. Стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] відшкодування встановленого індексу за період з 22.09.2014 року по 14.01.2020 року у розмірі 738 218, 35 грн. та 3% річних від простроченої суми за період з 22.09.2014 року по 14.01.2020 року у розмірі 94 385,46 грн., на загальну суму 832 603,81 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи за №260 від 10.04.2020 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10.04.2020 року, який проведений, у зв`язку закінченням строку відрядження судді Медведського М.Д., в провадження судді Дубас Т.В. надійшов вищевказаний цивільний позов. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.04.2020 року прийнято до провадження справу та призначено розгляд у порядку загально позовного провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.01.2021 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивачі в судове засідання призначене на 15.03.2021 року не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання призначене на 15.03.2021 року не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за місцем відбування покарання. Клопотань про відкладення до суду не надходило, відзиву на позовну заяву не надано. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи встановлено, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2012 року відповідача [PERSON] було визнано винними у вчиненні злочинів, що передбачені ч. 3 ст. 27 та п.п. 1,5,6,8,11,12, ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст.27, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 27, ст. 348 КК України та призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Також [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, що передбачені п.п. 1,5,6,8,11,12,13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України та призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22.04.2013 року вказаний вирок залишено без змін. Відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13.02.2014 року вирок Києво-Святошинського районного суду та Ухвала Апеляційного суду Київської області від 22.04.2013 року зміненні, виключено вказівку на засудження [PERSON] та [PERSON] за п. 8 ч. 2 ст. 115 КК України, в іншій частині - залишені без змін. Рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області від 10.09.2014 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 864 МЗП, розмір яких приймається рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятій на момент ухвалення рішення судом. Стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 486 МЗП, розмір яких приймається рівним розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятій на момент ухвалення рішення судом. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.09.2014 року набрало законної сили 21.09.2014 року. Відповідно до ст.. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014 року № 719 -VII, розмір мінімальної заробітної плати на 2014 р. становить у розмірі 1218 грн. на місяць. Матеріали справи не містять доказів того, що стягнута судом моральна шкода була сплачена відповідачами повність або частково. Відповідачі таких доказів не надали на спростування тверджень позивачів. Враховуючи, що сукупний розмір заборгованості виник 22.09.2014 року та належним чином не був погашений до 14.01.2020 року, позивачі просять суд стягнути інфляційні збитки з відповідачів за період з 22.09.2014 року по 14.01.2020 року. У даному випадку при розрахунку інфляційних збитків повинні бути враховані індекси інфляції за період з 22.09.2014 року по 14.01.2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у вищенаведеній нормі права визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення(договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018року усправі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 0.10.2014 року у справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов`язання, у позивачів виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляція це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України від 03.07.1991 року № 1282 ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 вищенаведеного нормативно правового акту України індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (стаття 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Даючи оцінку доводів позивачів щодо розміру заподіяної моральної шкоди, завданої злочином, позивачами були надані розрахунки індексу інфляцій за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (ч. 2 ст. 625 ЦК України), які відповідачем не оскаржувались. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Приписи ст. 625 ЦК України не виключають звернення позивачів з вимогою про стягнення з боржників [PERSON] та [PERSON] , які прострочили виконання грошового зобов`язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов`язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання. Така правова позиція висвітлена у Постанові Верховного Суду України від 30.09.2008 № 01/384-07. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог позивача, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивачів [PERSON] та [PERSON] права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. При цьому, сплата трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань не має характеру штрафний санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу позивачів [PERSON] та [PERSON] шляхом отримання від відповідачів компенсації (плати) за несвоєчасну виплату грошових коштів (матеріальної та моральної шкоди) згідно з рішенням суду Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.09.2014 року по справі № 369/4687/14. Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. При цьому, судом встановлено, розрахунок інфляційних втрат (збитків) позивача [PERSON] з суми заборгованості 1 052 352 грн. (моральної шкоди) за період жовтня 2014 року - грудень 2019 року становить 1 312 388,18 грн. та розрахунок трьох процентів річних за користування грошовими коштами позивача позивача [PERSON] з суми заборгованості 1 052 352 грн. (моральної шкоди) за період з 22.09.2014 року - 14.01.2020 року становить 167 796, 38 грн.; розрахунок інфляційних втрат (збитків) позивача [PERSON] з суми заборгованості 591 948 грн. (моральної шкоди) за період жовтня 2014 року - грудень 2019 року становить 738 218,35 грн. та розрахунок трьох процентів річних за користування грошовими коштами позивача [PERSON] з суми заборгованості 591 948 грн. (моральної шкоди) за період з 22.09.2014 року - 14.01.2020 року становить 94 385,46 грн.. Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved