Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивачі звернулись в суд з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнили. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 25.03.2003 року між [PERSON], [PERSON], яка діяла за себе та за своїх дітей: [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір обміну нерухомості, який зареєстрований Українською товарною біржею. Відповідно до договору позивачі і третя особа у справі обміняли з [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS]. 18 квітня 2003 року позивачі зареєстрували договір обміну нерухомості в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» та отримали витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу: 401707 від 18.04.2003 року. Жодних претензій щодо користування квартирами між ними не було. [PERSON] помер 24 липня 2010 року, [PERSON] померла 23 грудня 2009 року. Відповідач [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] і отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/ 3 частку квартири. Після смерті [PERSON] відповідач прийняв спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на момент його смерті. На початку серпня 2018 року у позивачів виникла необхідність у продажу спірної квартири. При зверненні до нотаріальної контори в серпні 2018 року їм було роз»яснено, що спірний договір обміну оформлений не належним чином, оскільки не був посвідчений нотаріально, а тому продаж квартири неможливий. Позивачі просять суд поновити пропущений строк з поважних причин, для звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів; визнати дійсним та виконаним договір обміну нерухомості від 25.03.2003 року, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], який зареєстрований Українською товарною біржею 25.03.2003 року за реєстраційним номером 138185. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі (а.с.18). Позивачі в судове засідання не з»явились, про дату і час розгляду справи повідомлені своєчасно. 04.01.2019 року від позивачів [PERSON] і [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.31,33). Від представника позивача [PERSON] [PERSON] 28.03.2019 року надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі та розглянути справу в підготовчому засіданні (а.с.69). Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання. В судове засідання останній не з'явився, 26.03.2019 року направив заяву, згідно якої він підтверджує обставини викладені в позовній та уточненій позовній заяві. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглянути справу за його відсутності (а.с.67). Від третьої особи [PERSON] 04.01.2019 року до суду надійшла заява про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.32). Третя особа Українська товарна біржа про розгляд справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки до суду їх представника не повідомили, пояснень щодо позову не направили. У зв»язку з неявкою учасників процесу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповіднодо ч.3,4 ст.200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 25 березня 2003 року на Товарній Біржі «Українська» було укладено та зареєстровано за №138185 договір обміну нерухомості, відповідно до якого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] здійснили обмін належної їм на праві приватної власності квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS], яка належала на праві приватної власності [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Зазначений договір, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 16.02.1997 року, зареєстровано на товарній біржі (а.с.11). Після укладення договору обміну нерухомості право приватної спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 18.04.2003 в реєстровій книзі 10ПВШ-496, номер запису 5499, за новими власниками - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Встановлено також, що сторони свої зобов'язання згідно договору виконали, претензій один до одного не мають. Позивачі зареєстрували право приватної спільної сумісної власності на придбану квартиру в КП «Криворізьке БТІ», заселилися в квартиру та зареєстрували своє місце проживання в ній (а.с.5-9). Відповідач [PERSON] звільнив квартиру [ADDRESS], зареєстрований в квартирі, яку набув по договору обміну нерухомості, по вул.Недєліна, 28/91 в м.Кривий Ріг (а.с.17), визнає позовні вимоги (а.с.67). Також встановлено, що [PERSON] померла 23.12.2009 року, актовий запис №1039 (а.с.13), [PERSON] помер 24.07.2010 року, актовий запис №585 (а.с.14). [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON], до складу спадщини входить 1/ 3 частка двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.15). Як вбачається з копії паспортів позивачів, вони зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с.5-9). Відповідач [PERSON] має реєстрацію по вул.Недєліна, 28/91 в м.Кривий Ріг (а.с.17). \~\~\~\~\~\~ Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини щодо належного оформлення договору обміну нерухомості, а також щодо підстав набуття права власності. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3\~ст. 334 ЦК України\~право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. В судовому засіданні встановлено, що позивачі не мають можливості оформити договір обміну квартир нотаріально, а отже, оскільки договір нотаріально не посвідчений, позивачі та третя особа [PERSON] не мають можливості розпорядитися належною їм на праві власності нерухомістю. Суд вважає, що оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у 2003 році, відповідно до п. 4\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення\~ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Пунктом 6 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, визначено, що правила\~ЦК України\~про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі\~ст. 71 ЦК УРСР\~зальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до\~ст. 76 ЦК УРСР\~перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Судом встановлено, що про порушення свого права на розпорядження спірною квартирою позивачі дізнались лише в серпні 2018 року, коли звернулись до нотаріуса, та отримали роз'яснення щодо неможливості здійснення буд-яких угод з нерухомістю за відсутності належних правовстановлюючих документів. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що строк звернення до суду позивачами пропущено з поважних причин і цей строк підлягає відновленню. Статтею 153 ЦК УРСР 1963\~року визначено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. \~Відповідно до ч.2\~ст.47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Згідно до ч.2\~ст.220\~ЦК України 2003 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п.13\~постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~зазначено, що норми ч.2\~ст.220 ЦК України\~не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. На цей час правочини щодо обміну нерухомості підлягають державній реєстрації. Незважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги стосовно визнання договору обміну квартир дійсним підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомості, введені тільки з набранням чинності\~ЦК України 2003 року, тобто з 01.01.2004 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (25.03.2003 року) норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи, вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачами на момент укладання спірної угоди - виконано. Відповідно до\~ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вважаючи на те, що угода обміну нерухомості фактично відбулася, а сторони всі свої зобов'язання за договором виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, нотаріальне посвідчення спірної угоди в нотаріальному порядку не можливо в зв'язку з відсутністю всіх власників квартири, яка на даний час належить позивачам, суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною. На підставі вищезазначеного суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною четвертою\~статті 206 ЦПК України\~передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати розподіляються пропорційно задоволеним вимогам. Враховуючи характер позову та сплату судового збору позивачами при подачі позовної заяви, суд вважає, що судові витрати, по сплаті судового збору не розподіляються та покладаються на позивачів.

Outcome: approved