Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення факту передачі грошей, визнання договору дарування житлового будинку удаваним правочином. Позов обґрунтовано тим, що 06.09.97 року їх син [PERSON], відповідач по справі, та [PERSON], на даний час - [PERSON], третя особа по справі, уклали шлюб. Під час сімейного проживання [PERSON] та [PERSON] між ними траплялись сварки, вони не мали спільного житла і позивачі вирішили придбати для них житло. У них були гроші від продажу у 1995 році власної квартири гр.. [PERSON], хоча фактично договір купівлі-продажу оформлений договором дарування у зв'язку з нижчою вартістю нотаріальних послуг. Крім того у 1998 році вони уклали продали другу квартиру гр.. [PERSON]. При цьому спостерігаючи за неблагополучним сімейним життям сина вони вирішили придбати житло та подарувати його синові. Приватний нотаріус пояснила, що задля економії грошових коштів замість укладення договору купівлі-продажу між ними та продавцем будинку, а потім укладення договору дарування на сина, краще одразу укласти договір дарування між продавцем та сином, тобто удаваний правочин, який приховує за собою договір купівлі-продажу будинку між ними та продавцем. Вони вирішили прислухатись до поради нотаріуса та в липні 1998 року вони передали гроші 8700 доларів США гр.. [PERSON] та [PERSON] - відповідачам по справі, вони склали про це розписку, після [PERSON] та [PERSON] - уклали договір дарування житлового будинку на їх сина. В зв'язку з тим, що договір дарування може бути розірваний у любий момент, у них виникла необхідність додатково встановити факт що саме вони передавали свої особисті кошти відповідачам [PERSON] та [PERSON]На підставі ст.. 15, 16, 235 ЦК України просили встановити факт, що ними позивачами передавались їх особисті кошти згідно домовленості за будинок [ADDRESS] відповідачеві [PERSON] за те, що він оформив свій будинок договором дарування на їх сина [PERSON] Визнати договір дарування житлового будинку [ADDRESS] укладений 08.07.1998 року і зареєстрований приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу [PERSON] удаваним правочином. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], їх представники [PERSON], [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі і пояснив, що дійсно гроші за його будинок передавали йому позивачі [PERSON], [PERSON], після чого він уклав договір дарування свого будинку на їх сина [PERSON] У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов просила задовольнити, оскільки дійсно позивачі [PERSON], [PERSON], передавали гроші за будинок відповідачеві [PERSON]. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, пояснивши, що дійсно перебував у шлюбі з третьою особою, грошей у них не було, батьки вирішили придбати та подарувати йому будинок, однак у нотаріуса оформили договір дарування безпосередньо на нього. У судовому засіданні представник третьої особи - адвокат [PERSON] проти позову заперечувала, пояснивши, що рішенням суду спірний договір дарування вже визнано удаваним правочином, визнано дійсним договір купівлі-продажу між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], визнано спільною сумісною власністю подружжя будинок [ADDRESS], визнано за третьою особою право власності на ? частину в праві спільної сумісної власності на житловий будинок. Дане рішення набрало законної сили. Згідно ст.. 61 ЦПК України вони звільнені від обов'язку доказувати встановлені судовим рішенням обставини, тому просила в позові відмовити. У судовому засіданні третя особа [PERSON], допитана за її згодою по правилам допиту свідка, пояснила, що перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], під час шлюбу вони вирішили придбати житло, у них були спільні сумісні кошти, частину коштів 4000 доларів США їм подарували позивачі. У день укладення договору вона нікуди не їздила, довіривши укладення договору чоловікові, він взяв з дому гроші, які були їх спільними сумісними коштами, поїхав укладати договір. Про те, що договір купівлі-продажу оформлений договором дарування вона дізналась в 2007 році. Просила в позові відмовити. Суд, вислухавши позивачів, їх представників, відповідачів, третю особу, її представника, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 6 вересня 1997 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від шлюбу мають доньку, яка на даний час проживає з [PERSON]. Під час їх перебування у шлюбі - 08 липня 1998 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар житловий будинок [ADDRESS]. Позивачі стверджують, що фактично мав місце договір купівлі-продажу вказаного будинку, а не договір дарування. Гроші за вказаний будинок відповідачеві [PERSON] передавали позивачі [PERSON], [PERSON] В цій частині пояснення сторін та третьої особи не оспорюються, визнаються, а тому згідно ч.1 статті 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Проте те, що передані гроші були особистими коштами [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] не визнала і вважала, що ці кошти були їх спільними сумісними з відповідачем [PERSON] коштами. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.48 ЦК УРСР( в редакції 1963 року), яка була чинною на час укладення договору дарування - 8 липня 1998 року, недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Частиною 2 ст.58 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. За ч.1 ст.59 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Згідно вимог ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 ст.58 ЦК, ч.1 ст.59 УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі; угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. За вимогами ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Однак, оспорюваний договір дарування від 08.07.1998 року вже визнано удаваним правочином судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому згідно ч. 3 ст.. 61 ЦПК України, має для суду преюдиційне значення. Так, рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2011 року визнано удаваним договір дарування житлового будинку , розташованого в [ADDRESS], укладений 08 липня 1998 року між [PERSON], та [PERSON], визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку , розташованого в [ADDRESS], укладений 08 липня 1998 року між [PERSON], та [PERSON], визнано спільною сумісною власністю подружжя будинок з надвірними будівлями та спорудами, автомобіль ВАЗ 2110, визнано за [PERSON] право на 1/2 частину в праві спільної сумісної власності на житловий будинок та автомобіль ВАЗ 2110, в іншій частині позову відмовлено . Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2012 року дане рішення залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.07.2014 року дане рішення залишено без змін. В судовому засіданні 18.08.2014 року після оголошення позовної заяви, позивачам було роз'яснено право уточнити позовні вимоги та пред'явити позовні вимоги до [PERSON], проте позивачі відмовились від залучення вказаної особи до участі у справі в якості співвідповідача, у зв'язку з чим, судом було залучено її у якості третьої особи. Тому, обставини встановлені судовим рішенням, не можуть бути спростовані показами свідків [PERSON], [PERSON]. [PERSON], письмовими доказами - договором дарування 11.04.95 року, договором купівлі-продажу від 06.08.1998, розпискою [PERSON], бо між сторонами позивачами [PERSON], [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] фактично відсутній спір про право, оскільки вимоги визнаються в повному обсязі і договір дарування розірвано бути не може, оскільки його визнано удаваним правочином рішенням суду від 22.12.11 року. Згідно ж ст.. 3 ЦПК України особа має право звернутись до суду за захистом порушених, невизнаних або ос порених прав, свобод чи інтересів. Позивачами не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] порушено, не визнано чи оспорено їх права чи свободи. Позовних же вимог до [PERSON] позивачі не пред'явили, а згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Тому, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідачами жодним чином права позивачів не порушено, і порушено бути не може, оскільки договір дарування визнано удаваним правочином, і позовні вимоги пред'явлені до неналежного відповідача. Вказане рішення не є перешкодою для звернення позивачів з позовом до [PERSON] Крім того, позивачі звернулись до суду 10.10.2013 року в порядку окремого провадження, сплативши судовий збір 120,00 грн., у той час, як судовий збір по справам даної категорії на час звернення до суду становив 229,40 грн. Тому з позивачів слід стягнути недосплачену суму судового збору - 109,40 грн..

Outcome: approved