Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

Позивачізвернулися до суду з заявою, в якій просили встановити факт належності [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності на житло виданого 12.03.1999 року відділом приватизації заводу «Знамя» №1188. В обґрунтування своїх вимог заявники зазначали, що їм на підставі свідоцтва про право власності на житло належить квартира в [ADDRESS] . При оформленні свідоцтва про право власності на житло від 12.03.1999 року №1188 в ньому була допущена помилка, яка перешкоджає володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, а саме: прізвища заявників у вказаному документі зазначено « [PERSON] », що не відповідає його правильному написанню « [PERSON] ». Зазначена розбіжність перешкоджає заявникам розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, тому звернулись до суду. В судове засідання [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, направили заяви про розгляд справи у їх відсутність, заяву підтримали та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Управління державної реєстрації речових прав на просив проводити розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.03.1999 року, на підставі розпорядження № 1188 та зареєстровано КП «Інвернтаризатор» у реєстровій книзі № 117-16203, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Як зазначають заявники, у вказаному свідоцтві про право власності на житло допущено помилку у зазначенні прізвища власників, вказано « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Зазначена розбіжність перешкоджає заявникам розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема на підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, заява розглядається в порядку окремого провадження. Частиною першою ст. 318 ЦПК України передбачено, що заявник у своїй заяві зобов`язаний зазначити який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. В п. 12 вищевказаної Постанови зазначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. За положеннями ч. 1 ст. 293 ЦПК у порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. На підтвердження факту належності [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] , виданого 12 березня 1999 року, відділом приватизації заводу «Знамя» на підставі розпорядження №1188 від 12 березня 1999 року - заявниками надано наступні належні та допустимі докази. Копію паспорту громадянина України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 15 листопада 2000року Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, в якому зазначено місце реєстрації особи з 13.08.1982 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Копію паспорту громадянина України [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 08 грудня 2000року Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, в якому зазначено місце реєстрації особи з 01.04.1994 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Копію технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності громадянина [PERSON] , [ADDRESS] ( а.с. 9-10). Таким чином, факт належності [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності на житло на квартиру [ADDRESS] , виданого 12 березня 1999 року, відділом приватизації заводу «Знамя» на підставі розпорядження №1188 від 12 березня 1999 року, знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, а встановлення даного факту має юридичне значення, оскільки необхідне заявникам для подальшого розпорядження майном.

Outcome: approved