Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. А саме, просять стягнути з [PERSON] на свою користь 30000,00 грн. моральної шкоди та 6237,00 грн. матеріальної шкоди. Вимоги позову обґрунтовують наступним. Позивачі є потерпілими у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013110050010064 від 14.08.2013 за вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України. Протягом 2013-2015 відповідач по справі тероризував позивачів шляхом застосування до них негативного та фізичного впливу, численних погроз фізичною розправою, що призвело до того, що позивачі були змушені здійснювати 12 викликів поліції та понад 3 рази виклик швидкої допомоги, про що зроблені записи у відповідних відомствах. Така асоціальна, аморальна та зухвала поведінка, яка проявлялась у злочинах відповідача призвела до того, що позивачам були нанесені тілесні пошкодження та завдано моральні страждання. Відповідач 13.08.2013 близько 10 години на загальному коридорі 11 поверху будинку за адресою: [ADDRESS] вчинив умисне легке тілесне ушкодження [PERSON] . Крім того, відповідач 23.07.2014 близько 11.20 год. на загальному коридорі 11 поверху будинку за адресою: [ADDRESS] , вчинив умисне легке тілесне ушкодження [PERSON] . Також, відповідач 27.11.2014 близько 07.55 год. в кабіні ліфту в будинку за адресою: [ADDRESS] , вчинив умисне легке тілесне ушкодження [PERSON] , яке спричинило короткочасний розлад здоров`я. Відповідно до вироку Оболонського районного суду м. Києва від 04.12.2015 за номером №756/1670/15-к, номер провадження №1-кп/756/888/15, відповідача визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу. 05.04.2016 Апеляційним судом м. Києва вирок Оболонського районного суду м. Києва від 04.12.2015 відносно обвинуваченого [PERSON] скасовано та призначено новий розгляд. Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2019 №756/1670/15-к відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрито. Позивачу [PERSON] злочинними діями відповідача було завдано легкі тілесні ушкодження, передбачені ч. 1 ст. 125 КК України та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України. Позивачу [PERSON] злочинними діями відповідача було завдано легкі тілесні ушкодження, передбачені ч. 1 ст. 125 КК України. У 2013 році відповідач здійснив одноособовий демонтаж металевих дверей, які знаходилися на загальному коридорі, придбані і встановлені 16.11.2007 на кошти всіх сусідів з чотирьох квартир, що підтверджується касовим ордером №83 від 16.11.2007 на загальну суму 2101,00 грн. Моральна шкода позивача [PERSON] полягає у тому, що протягом 2013-2015 років її психологічний та фізичний стан значно погіршився через неодноразове завдання їй відповідачем легких тілесних ушкоджень, численних погроз фізичною розправою, залякування, позивач перебувала і перебуває досі у шоковому стані, боїться виходити сама вулицю та завжди хвилюється за свого сина, коли він перебуває не дома. Постійні переживання призвели до короткочасного розладу здоров`я та тривалого лікування. До того ж завдання тілесних ушкоджень відповідачем щодо позивача [PERSON] здійснювалось неодноразово, що зважаючи на похилий вік останньої мало значний негативний сплив, мали місце моральні страждання, короткочасний розлад здоров`я та необхідність проведення медичних обстежень та лікування по цей час. Моральна шкода позивача [PERSON] полягає у тому, що з огляду на те, що він є інвалідом ІІІ групи з дитинства безстроково, що підтверджується довідкою про інвалідність, тривалий час лікувався, майже 5 років був прикутий до ліжка, належить до соціально-вразливої верстви населення, тому дії відповідача відносно позивача [PERSON] , що мали місце протягом 2013-2015 років, а саме негативний фізичний та психологічний вплив є неприпустимими, адже призвели до погіршення стану здоров`я та самопочуття у результаті завдання легких тілесних ушкоджень. Також завдання відповідачем позивачу [PERSON] легких тілесних ушкоджень призвело до зміни способу життя останнього, у зв`язку з постійним перебуванням у стресовому стані та вимушеному проведенню медичних обстежень та лікування процедур. Крім того, справа щодо вчинення відповідачем злочину щодо позивачів розглядалась понад 6 років через навмисне затягування судового процесу представником відповідача, що призвело до безкарності та звільнення від кримінальної відповідальності відповідача, незважаючи на доведеність його вини судом. Такий тривалий розгляд справи призвів до того, що позивачі були змушені терпіти страждання, пов`язані з постійними зверненнями до відповідних органів у зв`язку з завданням їм тілесних ушкоджень, з судовими процесами під час фактичного проходження лікування та глибокими моральними стражданнями щодо нього. У зв`язку з вказаними обставинами позивачі оцінили спричинену їм моральну шкоду в 30000,00 грн. Понесені позивачами витрати на медичні обстеження та лікування складають 3721,00 грн. А також, матеріальні збитки, завдані відповідачем у зв`язку із самостійним неправомірним демонтажем дверей загального коридору становлять 2101,00 грн., а з урахуванням індексу інфляції 2516,00 грн. Таким чином, загальна сума понесених матеріальних збитків становить 6237,00 грн. Ухвалою суду від 03.10.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 277580,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 36237,00 грн. Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовує тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження №12015100050010536 від 03.11.2015 відносно [PERSON] було встановлено, що він вчинив по відношенню до [PERSON] кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України. 14.04.2013 приблизно о 09.50 год. [PERSON] , 1978 року народження, перебуваючи на загальному коридорі біля вхідних дверей до [ADDRESS] , подзвонив у двері вищевказаної квартири, в якій проживає [PERSON] . Однак, одразу ж після відкриття дверей квартири, у [PERSON] , побачивши [PERSON] , на грунті неприязних відносин до останнього, виник злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення [PERSON] , тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та свідомо припускаючи настання наслідків у вигляді легких тілесних ушкоджень, [PERSON] , перебуваючи в тому ж місці та в той же час, маючи при собі газовий балончик, який застосував до [PERSON] , направивши струмінь на обличчя останнього, чим спричинив [PERSON] легке тілесне ушкодження а саме: хімічний опік слизових оболонок очей більше справа першого ступеню. Локалізація, морфологія зазначеного ушкодження, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинене воно подразнюючою дією хімічної речовини, яка могла бути випущена із газового балончика, могло утворитись в термін вказаний у постанові, тобто 14.04.2013. Дане ушкодження не є небезпечним для життя. Вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Ухвалою Оболонського районного суду №756/2958/17-к від 11.04.2018 постановлено звільнити [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження відносно нього - закрити. Таким чином, під час судового розгляду вказаної кримінальної справи була достовірно і беззаперечно встановлена вина [PERSON] у завданні шкоди [PERSON] ушкодженням здоров`я останнього. Матеріальна шкоди, завдана [PERSON] неправомірними діями [PERSON] полягає в наступному: в момент спричинення тілесних ушкоджень була пошкоджена футболка, вартістю 180,00 грн., яку [PERSON] не зміг в подальшому використовувати за призначенням і яка була предметом експертного дослідження під час проведення досудового розслідування; після отримання тілесних ушкоджень (хімічні опіки) у [PERSON] суттєво погіршився зір, що змусило його на початку 2013 року купити окуляри, вартість яких склала 5400; станом на 14.05.2020, тобто впродовж 85 місяців від дня завдання тілесних ушкоджень, [PERSON] не вдалось повністю відновити свій зір та це унеможливлює роботу за спеціальністю - судноводій (капітан) річкових та морських суден, що призводить до місячних втрат у заробітній платі в сумі 3000 грн., яку він міг реально отримувати за звичайних обставин, якби не було пошкоджено здоров`я, а це за весь час складає 255000 грн.; за весь час знаходження в такому стані здоров`я [PERSON] був змушений купувати відповідні ліки та користуватися санаторно-курортним лікуванням, що складає 17000 грн. Отже, загальна сума матеріальної шкоди, завдана [PERSON] неправомірними діями [PERSON] складає 277580 грн. Моральна шкода, завдана [PERSON] неправомірними діями [PERSON] полягає в наступному: в момент спричинення тілесних ушкоджень та впродовж наступних декількох місяців [PERSON] переніс сильний фізичний біль та страждання, пов`язаний з думкою про те, що отримані тілесні ушкодження не дозволять відновити здоров`я та продовжити нормальне повсякденне життя; у душевних стражданнях від того, що він не може працювати за улюбленим фахом та спеціальністю, якій присвятив все своє життя; у порушенні психологічної стійкості у взаємовідносинах з рідними та друзями у зв`язку з тим, що наявний стан здоров`я негативно впливає та руйнує здібності [PERSON] та частково позбавляє його можливості їх реалізації; у постійній нервовій напрузі, яку створював і продовжує створювати [PERSON] , подавши незаконний та необґрунтований позов. Моральну шкоду позивач [PERSON] оцінює в 36237,00 грн. Ухвалою суду, яка відображена у протоколі судового засідання від 24.06.2020, прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Під час судового розгляду справи по суті позивачі [PERSON] та [PERSON] вимоги первісного позову підтримали, просили задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник відповідача [PERSON] під час розгляду справи по суті вимоги первісного позову не визнав, просив відмовити у його задоволенні, натомість вимоги зустрічного позову підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Судом, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановлено наступні фактичні обставини. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Оболонського районного суду м. Києва №756/1670/15-к від 04.12.2015 постановлено: [PERSON] визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1ст. 125, ч.2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання: - за ч.1 ст. 125 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; - за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді штрафу у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 гривень; В порядку ч. 1 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань остаточно призначити [PERSON] покарання у виді штрафу у розмірі 130 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2210 гривень. Апеляційним судом м. Києва вищевказаний вирок Оболонського районного суду м. Києва скасовано, справу направлено на новий розгляд. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва №756/1670/15-к від 15.03.2019 постановлено - [PERSON] звільнити від кримінальної відповідальності за ст. 125 ч. 1, ст. 125 ч. 2 КК України на підставі ст. 49 ч. 1 п. 2 КК України; кримінальне провадження відносно [PERSON] за ст. 125 ч. 1, ст. 125 ч. 2 КК України - закрити. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва №756/2958/17-к від 11.04.2018 постановлено звільнити [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження відносно нього - закрити. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України). в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Відповідно до частини 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України). Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо( ч. 1 ст. 1195 ЦК України). Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Однак, позивачами за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного, у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я слід відмовити, а також у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я слід відмовити. Інші наявні в матеріалах справи докази, які було надано учасниками справи, висновків суду не спростовують.

Outcome: dismissed