Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивачка 26 жовтня 2020 року звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що за життя батьком позивачки [PERSON] складено заповіт від 09 грудня 2000 року, зареєстрований у реєстрі за №49, яким спадкове майно, що належало спадкодавцеві на день смерті, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на приватизованій земельній ділянці в селі Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області, земельний пай СГВК «Дружба», мотоцикл та грошовий вклад заповів сину [PERSON] ; а земельну ділянку загальною площею 8,0 га для ведення фермерського господарства, розташовану в с.Журівка Березанського району Миколаївської області, - позивачці [PERSON] [INFO] батько [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина за вказаним заповітом, яку прийняли позивачка та її брат [PERSON] , звернувшись до Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області у визначений законом строк. 14 лютого 2020 року постановою державного нотаріуса Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченка В.А., виконуючого обов`язки державного нотаріуса Першої Вознесенської державної нотаріальної контори, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спірну земельну ділянку у зв`язку з невідповідністю державного акта на землю вимогам п.2.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею, затвердженої Наказом Держкомзему України від 15.04.1993 року. Таким чином, оскільки позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , позивачка звернулась до суду за захистом свого права. 06 листопада 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.25). Ухвалою суду від 12 січня 2021 року за клопотанням позивачки до участі у справі у якості співвідповідачів залучено Березанську селищну раду Миколаївської області та [PERSON] (а.с.58). Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.68). Позивачка у судове засідання не з`явилися, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.74). Представник відповідача Березанської селищної ради Миколаївській області та відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позовних вимог (а.с.65, 76). Представник Першої Вознесенської Державної нотаріальної контори Миколаївської області у судове засідання не з`явився, однак повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву до суду не надав (а.с.72). За таких обставин, суд розглянув справу за відсутності сторін відповідно до вимог ч.1, 4, 5 ст.223 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії № [NUMBER] від 28 грудня 2000 року (а.с.7). Позивачка є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження та укладення шлюбу позивачки (а.с.17-18). Згідно з довідкою Дорошівської сільської ради Вознсенського району Миколаївської області від 10.08.2020 року батько позивачки [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , по день смерті [INFO] (а.с.19). Як вбачається із заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області 09 грудня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №49, на випадок своєї смерті [PERSON] зробив таке розпорядження, а саме: належний йому на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на приватизованій земельній ділянці в селі Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області, право на земельну частку (пай) в СГВК «Дружба», мотоцикл з коляскою та грошовий вклад заповів [PERSON] ; належне йому за законом фермерське господарство «Віля», розташоване в с.Журівка Березанського району Миколаївської області, заповів позивачці [PERSON] (а.с.36). Як встановлено судом [PERSON] , який помер [INFO] , належала земельна ділянка для ведення селянського фермерського господарства загальною площею 8,0 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії МК №267, що зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 110 (а.с.75). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа № 44 була заведена 06.02.2001 року (а.с.12, 33). Спадщину після смерті [PERSON] прийняли: його син - відповідач [PERSON] та його донька - позивачка [PERSON] , подавши нотаріусу відповідні заяви, що підтверджується матеріалами спадкової справи №49, заведеної щодо майна померлого (а.с.30-31). Вказані особи свідоцтва про право на спадщину не отримували; інші спадкоємці відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи №44/2001 (а.с.29-44). Дослідивши подані сторонами документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У даній справі мають місце цивільні правовідносини, що виникли внаслідок відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер до [INFO] , і до яких, згідно Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, підлягають застосуванню відповідні положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 р. Так, згідно ст.524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Згідно зі ст.548 ЦК для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином, оцінивши відповідність встановлених обставин справи нормам закону, який підлягає застосуванню до цих обставин, суд дійшов до висновку, що позивачці належить право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька [PERSON] , а саме: на належну померлому земельну ділянку площею 8,0 га для ведення селянського фермерського господарства, що знаходиться на території Дмитрівської сільської ради, яка входить до складу Березанської селищної ради Миколаївської області, оскільки доведено, що позивачка має право на спадщину, яка відкрилася після його смерті, як спадкоємець за заповітом, і реалізувала дане право шляхом прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Разом з тим, постановою державного нотаріуса Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченка В.А., виконуючого обов`язки державного нотаріуса Першої Вознесенської державної нотаріальної контори, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спірну земельну ділянку у зв`язку з невідповідністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку вимогам п.2.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею, затвердженої Наказом Держкомзему України від 15.04.1993 року, що підтверджується копією зазначеної постанови (а.с.14). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи те, що позивачка не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України, її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на земельну ділянку для ведення селянського фермерського господарства, загальною площею 8,0 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради, яка входить до складу Березанської селищної ради Миколаївської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved