Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом в якому просять визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по вулиці Польова,80 у с. Буди, Чернігівського району, Чернігівської області, по ? його частині за кожним, з позивачів у порядку спадкування за заповітом, після смерті 31.03.2013 року їх батька [PERSON]. Позов обґрунтовується наступним. Зазначений спірний житловий будинок відноситься до майна колгоспного двору і належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. 19.04.2006 року померла [PERSON], спадщину якої фактично прийняв її чоловік - [PERSON], а отже став єдиним власником домоволодіння. 31.03.2013 року помер [PERSON] і позивачі є спадкоємцями за заповітом до майна останнього. У встановлений законом строк позивачі звернулась до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, але перепоною в отриманні свідоцтв про право на спадщину, є той факт, що за життя спадкодавець не отримав свідоцтво про право власності на зазначений вище будинок. У судове засідання позивачі не зявилися, від їх представника адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, та з проханням задовольнити позовні вимоги. /а.с.65/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності Представник відповідача Будинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, оскільки сільський голова подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги сільська рада визнає. /а.с.39/ Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19 лютого 1956 року перебували в зареєстрованому шлюбі і за час шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії «ЯФ» №323862, свідоцтвом про народження серії «ІІ-ЯР» №595727 та «IV-УР» №2372224. /а.с.18, 20, 23/ Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії «ІІ-БК» №303220, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і отримала прізвище чоловіка «Ткаченко» /а.с.19/ Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії «ІІ-БК» №462156, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і отримала прізвище чоловіка «Герасимець». /а.с.21/ Свідоцтво про смерть серії «І-ЕЛ» №037987 свідчить, що [PERSON] померла 19.04.2006 року у віці 76 років у м. Бровари, Київської області. /а.с.22/ Таким чином [PERSON] та позивачі по справі були спадкоємцями за законом до майна померлої [PERSON] в силу приписів ст.1261 ЦК України, положення якої діяло на момент відкриття спадщини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії «І-ЕЛ» №208246, [PERSON] помер 31.03.2013 року у віці 82 років у с. Буди, Чернігівського району, Чернігівської області. /а.с.16/ За життя, 20.01.1995 року [PERSON] заповів, на випадок смерті, усе своє майно [PERSON] та [PERSON], де б воно не знаходилось і з чого б не складалося. /а.с.17/ Таким чином позивачі по справі є спадкоємцями за заповітом до майна померлого [PERSON] в силу приписів ст.ст.1222, 1223 ЦК України, положення якої діяло на момент відкриття спадщини. З досліджених у судовому засіданні довідок виконавчого комітету Будинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №№81, 82, 83 від 24.10.2016 року встановлено, що домоволодіння по вул. Польова (колишня Щорса), буд.80 в с. Буди, Чернігівського району, Чернігівської області був побудований у 1960 році і відноситься до категорії господарств «колгоспний двір». Будинок по погосподарських книгах був зареєстрований на імя [PERSON] і станом на 01.07.1990 року та 15.04.1991 року [PERSON] був головою колгоспного двору, а його дружина [PERSON] була членом колгоспного двору. [PERSON] до дня смерті, 31.03.2013 року, був зареєстрований і проживав в будинку один, але свідоцтво про право власності на домоволодіння не отримував. /а.с.25, 26, 28/ Згідно довідки виконавчого комітету Будинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №84 від 24.10.2016 року, на території сільської ради рішенням другої сесії сьомого скликання від 20 листопада 2015 року було перейменовано вулицю Щорса на вулицю Польова. /а.с.24/ За даними КП «Чернігівське РБТІ» право власності на спірне домоволодіння не зареєстроване, а дані технічного паспорта свідчать, що його дійсна вартість становить 72544 грн. Інвентаризація проведена 28.10.2016 року. /а.с.29, 30-34/ Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР частки кожного члена колгоспного двору рівні, включаючи неповнолітніх та непрацездатних членів двору. Таким чином, враховуючі установлені судом обставини справи, станом на 15.04.1991 року, голова колгоспного двору і його член, а саме [PERSON] та [PERSON] мали право кожний на 1/2 частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно інформації Чернігівської районної державної нотаріальної контори №5/01-16 від 06.01.2017 року, спадкова справа після померлої 19 квітня 2006 року [PERSON] не заводилась. /а.с.55/ На день смерті, 19.04.2006 року [PERSON] була зареєстрована і проживала в [INFO] (Польова), буд.80 разом з чоловіком [PERSON] та вела спільне господарство, підтвердженням чого є довідка виконкому Будинської сільської ради №80 від 24.10.2016 року. /а.с.27/ З наведеного суд робить висновок, що оскільки чоловік померлої [PERSON], вступив в управління і володіння нерухомим майном останньої, то відповідно він став одноособовим фактичним власником домоволодіння по вулиці Польова (колишня Щорса), буд.80 у с. Буди, однак юридично своє право власності не зареєстрував. Крім того, судом встановлено, що позивачі прийняли спадщину за заповітом після смерті 31.03.2013 року [PERSON] подавши 21.08.2013 року відповідні заяви до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу [PERSON] і нотаріусом було заведено спадкову справу №94/2013, однак свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння не отримували. /а.с.58-63/ Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи, що за життя спадкодавець [PERSON] не оформив та не зареєстрував своє право власності на вказане нерухоме майно, це унеможливлює реалізацію спадкових прав позивачів, як спадкоємців за заповітом та перешкоджає у реєстрації їх речових прав. Суд бере до уваги особливість забудови спірного будинку, який було збудовано у системі колгоспного двору. Зокрема, ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Підсумовуючи викладене, суд дійшов обєктивного висновку про наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved