Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в обґрунтування якого вказали, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 травня 2008 року, виданого Пирятинською районною державною нотаріальною конторою Полтавської області (реєстр. №1117) [PERSON] успадкував після смерті своєї матері, а бабусі позивачів [PERSON] , яка померла [INFO] , в цілому житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані у [ADDRESS] та зареєстрував своє право власності на вказане нерухоме майно у встановленому законом порядку. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2009 року внесено зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 травня 2008 року, виданого Пирятинською районною державною нотаріальною конторою Полтавської області (реєстр. №1117) на ім`я [PERSON] , визначивши його частку у спадщині у вигляді 1/2 частини вказаного нерухомого майна. Спадкоємцем іншої 1/2 частини вказаної спадщини є [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем його майна є його син [PERSON] . З метою нотаріального оформлення своїх спадкових прав [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] спадкоємці звернулися до Пирятинської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, проте їм було в цьому оскільки відповідно до ст. 1300 Цивільного кодексу України внесення змін до свідоцтва про право на спадщину відбувається шляхом видачіспадкоємцям нових свідоцтв. Враховуючи, що один із спадкоємців майна померлої [INFO] [PERSON] [PERSON] помер, видати нові свідоцтва замість свідоцтва про право на спадщину, виданого Пирятинською державною нотаріальною конторою 31 травня 2008 року за реєстр. №1117 на ім`я [PERSON] на майно померлого(ї) 25 вересня 2007 року [PERSON] немає можливості. Крім цього вказаний житловий будинок у [ADDRESS] в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстрований в цілому за [PERSON] . Крім цього за даними Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна (2013р.) на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] накладено арешт нерухомого майна. Арешт на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 10507487 скасований ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 01 листопада 2017 року. Арешт на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 8827501 залишився не скасований, хоча згідно з ч. З ст. 154 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, діючій на час розгляду справи) заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Справа, в рамках якої був вжитий даний захід забезпечення позову, розглянута по суті з ухваленням рішення, яке набрало законної сили. За таких обставин захід забезпечення позову у вигляді арешту на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 8827501 діє та не скасований дотепер, що також є перешкодою позивачам у отриманні правовстановлюючих документів на спадщину. У зв`язку з вищевикладеним позивачі просять скасувати арешт на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані у [ADDRESS] , який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №8827501 та визнати в рівних частках право власності у порядку спадкування за законом за [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] та [PERSON] після смерті [INFO] [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані у [ADDRESS] . Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача до суду надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги своїх довірителів підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача Пирятинської міської ради Полтавської області у судове засідання не з`явився, просив справу слухати у його відсутність, про що надав суду відповідну заяву, при розгляді справи посилався на розсуд суду. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.ст. 12, 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~12\~червня 2009\~року №\~5\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства,\~що регулюють\~провадження у\~справі до\~судового розгляду» судам роз`яснено, що суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 63). У наслідок її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло зокрема будинковолодіння, розташоване у [ADDRESS] , яке належало померлій на підставі рішення Пирятинського районного суду від 24.11.2006 (а.с.71-72). Спадщину померлої [PERSON] , а саме будинковолодіння, розташоване у [ADDRESS] , шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Пирятинської держаної нотаріальної контори, прийняв її син [PERSON] , у наслідок чого було заведено спадкову справу № 390 від 03.10.2007 та отримав свідоцтво про прийняття спадщини за законом (а.с. 15, 62-85). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 22). Спадкоємцем майна померлого [PERSON] є його син [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216\~ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.\~1222\~ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 06 серпня 2009 року внесено зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 травня 2008 року, виданого Пирятинською районною державною нотаріальною конторою Полтавської області (реєстр. №1117) на ім`я [PERSON] , визначивши його частку у спадщині у вигляді 1/2 частини вказаного нерухомого майна. Спадкоємцем іншої 1/2 частини вказаної спадщини є [PERSON] , син померлого брата [PERSON] [PERSON] та онук померлої [PERSON] (а.с. 18). Відповідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19134427 від 10.06.2008 власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 16). З метою нотаріального оформлення своїх спадкових прав спадкоємці [PERSON] ,. після смерті баби [PERSON] , яка померла [INFO] , а [PERSON] після смерті [INFO] батька [PERSON] звернулися до Пирятинської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з метою отримання свідоцтва про прийняття спадщини, проте у їх видачі було відмовлено у зв`язку з тим, що відповідно до ст. 1300 Цивільного кодексу України внесення змін до свідоцтва про право на спадщину відбувається шляхом видачі спадкоємцям нових свідоцтв. Враховуючи, що один із спадкоємців майна померлої [INFO] [PERSON] [PERSON] помер, видати нові свідоцтва замість свідоцтва про право на спадщину, виданого Пирятинською державною нотаріальною конторою 31 травня 2008 року за реєстр. №1117 на ім`я [PERSON] на майно померлого(ї) 25 вересня 2007 року [PERSON] немає можливості. Крім цього вказаний житловий будинок у [ADDRESS] в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстрований в цілому за [PERSON] . За даними Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна (2013р.) на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] накладено арешт нерухомого майна (а.с. 23-24, 60-85) Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте у зв`язку зі смерть одного із спадкоємців майна [PERSON] , яка померла [INFO] , видати нові свідоцтва на її спадкове майно немає можливості, що є перешкодою позивачам у отриманні правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно, то останні вимушені звернутися до суду з позовом про визнання за ними прав власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом. Крім цього за даними Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна (2013р.) на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] накладено арешт нерухомого майна. Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 18 червня 2008 року накладено ареш на житловий будинок [ADDRESS] та якиц згілно свідоцтва про право на спадщину за законом ВКК № 906892 належить [PERSON] (а.с. 21), що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна № 190374619 від 27.11.2019 (а.с. 19, 21). Арешт на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 10507487 скасований ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 01 листопада 2017 року (а.с. 20). Проте, арешт на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 8827501 залишився не скасований, хоча згідно з ч. 3 ст. 154 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, діючій на час розгляду справи) заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Справа, в рамках якої був вжитий даний захід забезпечення позову, розглянута по суті з ухваленням рішення, яке набрало законної сили. За таких обставин, захід забезпечення позову у вигляді арешту на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 8827501 діє та не скасований дотепер, що також є перешкодою позивачам у отриманні правовстановлюючих документів на спадщину. Статтею 41\~Конституції України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути його протиправно позбавлений. Право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно із ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону. Відповідно до ст.\~321\~ЦК України право власності е непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1 ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з підпунктом 4.15. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до положень підпункту 4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. Згідно з підпунктом 4.17. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчим органом, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Відповідно до ч. 1 ст.\~60\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» соба яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст.\~12\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Згідно із ст.\~24.\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі наявності зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно. Згідно із ст. 26, з п. 9 ст.\~27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» у разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду, а державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно із п. 2 постанови №5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606- XIV «Про виконавче провадження». Таким чином, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту, накладеного на спадкове майно, спадкоємець померлого позбавлений змоги в повному обсязі реалізувати свої спадкові права з метою подальшого користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку немає підстав для оскарження дій державного виконавця і тому позивачем правильно обраний спосіб захисту , що відповідає положенням ст. 15, 16\~ЦПК України та позиції Верховного Суду України, якій в своїй постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 399/142/16-ц зазначив, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друг статті 5\~ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду). До цього ж суд також зазначає, що підстави для зняття арешту визначені положеннями ЗУ «Про\~виконавче провадження» і може бути знятий за рішенням суду і певних випадках (ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»). Вирішуючи позов таким чином, суд також застосовує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, що передбачено положеннями ст. 10 ЦПК України. Вирішуючи даний позов, суд також враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст.13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Крім того, суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, п.75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст.13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачі є спадкоємцями спірного майна, та на даний час наявні перешкоди в належній реалізації позивачами своїх спадкових прав, оскільки іншого способу захисту та реалізації спадкових справ, ніж зняття арешту з нерухомого майна у позивачів не має, обраний спосіб захисту права власності позивача в даному випадку суд вважає правильним, таким що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, таким, що не суперечить закону, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачами вимога про стягнення з відповідача на їх користь понесених ними судових витрат не заявлялася, тому їх слід залишити за позивачами. На підставі викладеного,

Outcome: approved