Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про визнання його такими, що втратив право користування жилим приміщенням в порядку визначеному ч.2 ст.405 ЦК України. Заявлені вимоги в судовому засіданні обґрунтували тим, що відповідач був їх сусідом, однак після одруження виїхав з села. В 2009 року мати відповідача, попросила надати можливість зареєструвати його у їх господарстві, оскільки з попереднього місця реєстрації він був знятий через особисті сімейні проблеми, а вона не могла зареєструвати його у своєму житлі, бо не оформила правовстановлюючих документів на будинок. Вказала, що у короткий строк це питання буде вирішено і відповідач зніметься з реєстрації у їх будинку. Однак мати відповідача незадовго померла, а відповідач, незважаючи на неодноразові прохання та нагадування, не вчиняє ніяких дій аби знятись з реєстрації у житлі, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, хоч ні одного дня фактично житлом за вказаною адресою не користувався. Факт реєстрації відповідача у належному їм будинку створює незручності та перешкоди у можливості реалізувати своє право на отримання соціального захисту. Відповідач не бере жодної участі в утриманні житла, не сплачує комунальних платежів, разом з тим його формальна реєстрація впливає на можливість оформити субсидію на користування комунальними послугами. Оскільки відповідач не проживає в їх господарстві, вони надалі не бажають надавати йому житло для проживання, тому він втратив право на користування цим житлом. [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, на розгляд справи не з`явився без повідомлення ним причин своєї неявки. У встановлений судом строк відзив не подав. Клопотання про розгляд справи без його участі від відповідача не надходило. За таких обставин суд постановив ухвалу про проведення судового розгляду у порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивачів, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, подані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів серед іншого можуть бути припинення правовідношення. Згідно із частиною третьою статті 319\~ЦК\~України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321\~ЦК\~України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За приписами статті 391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 405\~ЦК\~України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач з 21.01.2009 року був зареєстрований у будинку по [ADDRESS] , який відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідач в в господарстві позивачів ніколи не проживав. Протягом останніх кількох років з`являється в селі кілька разів на рік, коли відвідує своїх родичів, а в господарство позивачів не навідується. Вказані обставини їм відомі як сусідам позивачів. Згідно актів, складених комісією, утвореною Старобогородчанською ОТГ, відповідач у будинку, що належить позивачам, фактично не проживає.(а.с.12-14). Відповідно до статті 12 і частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Той факт, що відповідач фактично проживає в [ADDRESS] , отримує кореспонденцію за вказаною адресою і не користується житлом за місцем реєстрації суд розцінює як дії на реалізацію особою свого права на вільний вибір свого місця проживання. Реєстрація відповідача у житлі позивачів створює для них певні незручності. Між позивачами та відповідачем фактично виник спір з приводу можливості використанням останніми житла, яке належить позивачам. Даючи оцінку цим правовідносинам, суд виходить з того, що право відповідачів є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до встановлених даних, відповідач не проживає у господарстві позивачів більше року, а позивачі не погоджуються забезпечувати його можливістю користуватись житлом у власному будинку у майбутньому. Таким чином судом встановлено, що відповідач втратив право користування цим житлом. На підставі викладеного,

Outcome: approved