Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даною позовною заявою та просили визнати за ними в порядку спадкування за заповітом після їх померлого батька [PERSON] право власності по Ѕ частині за кожним на наступні земельні ділянки: площею 0,0996 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною вартістю 192 990 (сто дев'яносто дві тисячі дев'ятсот дев'яносто) гривень 53 копійки; земельної ділянки площею 0,3512 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною вартістю 9 572 (дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят дві) гривні 19 копійок; земельної ділянки площею 0,1770 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною вартістю 4 824 (чотири тисячі вісімсот двадцять чотири) гривні 26 копійок. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивачі зазначають, що [INFO] помер їхній батько, [PERSON], який за життя склав заповіт, яким заповідав все належне йому майно своїм дітям, позивачам, в рівних частинах. Позивачі своєчасно звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, прийняли її та отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема по 1/2 частині житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3 (три) земельні ділянки нотаріус їм відмовила, оскільки Державні акти на право власності на земельні ділянки свого часу не були належним чином зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на прав власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Оскільки Державні акти на право власності на земельні ділянки спадкодавцем свого часу не були належним чином зареєстровані, а нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, а тому вони вимушені звертатися до суду з цим позовом, адже іншого способу захистити своє право на отримання спадщини не мають. Ухвалою судді від 30.11.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Представник позивачів в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просив позов задовольнити та розглядати справу у його відсутність та у відсутність позивачів. Відповідач, Обухівська міська рада Обухівського району Київської області, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в судове засідання свого представника не направив, надіслав до суду лист, в якому просить розглянути справу без участі представника міської ради, при цьому зазначив, що позов визнає та при прийнятті рішення, покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Позивачі, [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON], копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] від 21.01.2015 року. [INFO] померла матір позивачів [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 286 від 22 листопада 2007 року. [INFO] помер батько позивачів [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис за № 299 від 25 листопада 2014 року. За життя батько позивачів склав заповіт, яким заповідав належне йому майно своїм дітям - [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, що підтверджується копією заповіту від 18.01.2003 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями та 3 (три) земельні ділянки, які знаходяться по [ADDRESS]. Позивачі своєчасно звернулися до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Н.Р. із заявами про прийняття спадщини, прийняли її та 24 листопада 2015 року отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом по Ѕ частині житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Обухівською селищною радою1969 року на підставі рішення виконкому Обухівської селищної ради №5 від 12.03.1969 року. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3 (три) земельні ділянки нотаріус позивачам відмовив, оскільки Державні акти на право власності на земельні ділянки свого часу не були належним чином зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на прав власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та їм рекомендовано звернутись до суду за захистом свого цивільного права. Батько позивачів, [PERSON], мав 3 (три) Державні акти на право власності на земельні ділянки: серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,0996 га, старий кадастровий номер [NUMBER], новий кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно з Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, її нормативна грошова оцінка складає 192 990,53 гривень; серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,3512 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Згідно з Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, її нормативна грошова оцінка складає 9 572,19 гривень; серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,1770 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Згідно з Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, її нормативна грошова оцінка складає 4 824,26 гривень. Відділом Держгеокадастру в Обухівському районі ГУ Деркгеокадастру у Київській області під час проведення державної реєстрації земельної ділянки було виявлено дублювання кадастрового номеру [NUMBER], тому державним реєстратором було проведено реєстрацію вказаної земельної ділянки і земельній ділянці площею 0,0996 га, що розташована по [ADDRESS] визначено новий кадастровий номер [NUMBER], результатом якої є витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-3210026152017 від 04.10.2017 року. Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних спав від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою на підставі ст. 392 ЦК України. Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Спадкоємцями, згідно статті 1222 ЦК України, за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, таким є позивачі по справі, в зв'язку з чим суд вважає, що позивачі є належними особами та спадкоємцями за заповітом, а їх звернення до суду є правомірним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПКУ звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право приняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. В даному випадку спадкодавцем [PERSON] набуто право власності на вищезазначені земельні ділянки на підставі рішення Обухівської міської ради 31 сесії ІV скликання від 24.03.2006 року за № 308, тобто на законних правових підставах і до його смерті ніким не оспорювалось, а тому за позивачами має бути визнано право власності на вказані три земельні ділянки в рівних частках. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Частиною 2 цієї статті визначено способи захисту цивільного права, одним з яких є визнання права. Як вбачається зі змісту ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали справи, дослідивши всі докази в їх сукупності,суд вважає, що позивачі, як спадкоємці за заповітом після смерті свого батька, [PERSON], правомірно набули право власності на наступні спадкові земельні ділянки: площею 0,0996 га, новий кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виготовлений на ім'я [PERSON]); площею 0,3512 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виготовлений на ім'я [PERSON]); площею 0,1770 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться по [ADDRESS] з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виготовлений на ім'я [PERSON]); в зв'язку з чим за ними слід визнати право власності на земельну ділянку на вказані земельні ділянки в порядку спадкування в рівних частинах, по Ѕ частині за кожним, так як згідно ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved