Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок № 63 по вул. Незалежності в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були вони (позивачі) та [PERSON], яка померла 23 грудня 2012 року. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON], як спадкоємець за заповітом, але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Державний реєстратор ЦНАП Носівьскої РДА відмовив їм (позивачам) у реєстрації за ними, як членами колишнього колгоспного двору, права власності на належні їм частини зазначеного житлового будинку. У судове засідання позивачі не зявилися, подали до суду заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити, справу розглянути без їх участі. Крім цього, позивачі подали до суду клопотання про повернення їм надміру сплаченої суми судового збору. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 63 по вул. Незалежності в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва на право власності на жилий будинок від 18 серпня 1988 року (а.с. 18) та копією довідки Носівської міської ради Чернігівської області від 11 липня 2017 року (а.с. 19). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] належало по 1/5 частині житлового будинку № 63 по вул. Незалежності в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області, як членам колишнього колгоспного двору. З копій свідоцтв про шлюб (а.с. 12; 15) вбачається, що 18 лютого 2006 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. 27 жовтня 2007 року [PERSON] [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок. 23 грудня 2012 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що 25 квітня 2012 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, і на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON], що підтверджується його копією (зворот а.с. 49). Зазначений заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 10 січня 2018 року (а.с. 53). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], 26 грудня 2016 року на його імя були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, що підтверджується копією спадкової справи № 107/2013 до майна померлої [PERSON] (а.с. 48-51). Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] належну їй 1/5 частину житлового будинку № 63 по вул. Незалежності в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, що належала [PERSON], у звязку із відсутністю на нього чинного правовстановлюючого документа, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 972/02-31 від 27 червня 2017 року (а.с. 27). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що центр надання адміністративних послуг Носівської РДА не може провести державну реєстрацію права власності за позивачами на належні їм по 1/5 частині житлового будинку № 63 по вул. Незалежності в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області у звязку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується повідомленням від 8 листопада 2017 року (а.с. 28). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок № 63 по вул. Незалежності в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області виготовлена технічна документація (а.с. 21-23). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Частиною 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом. З матеріалів справи вбачається, що ціна позову становить 37 760 грн., при зверненні до суду з позовом позивачі сплатили судовий збір в сумі 2 560 грн. (по 640 грн. кожен), що підтверджується квитанціями (а.с. 1-4). Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, що діяла на час подання позовної заяви) сума судового збору, яка підлягала сплаті позивачами, становить 640 грн. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства. Про таке повернення зазначається, крім іншого, у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору). Ураховуючи те, що за [PERSON] підлягає визнанню право власності на 2/5 частини вищезазначеного житлового будинку (1/5 у порядку спадкування + 1/5 як членом колишнього колгоспного двору), а за іншими позивачами лише по 1/5 його частині (як членами колишнього колгоспного двору), то позивачу [PERSON] підлягає поверненню надміру сплачена сума судового збору у розмірі 352 грн., позивачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 522,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved