Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про визнання за кожним із них права власності на 1/24 частки будинку № 15 по вул. На Копані у м. Львові в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 28.09.2015 року помер їхній батько [PERSON], після чого відкрилась спадщина на належну йому частину житлового будинку № 15 по вул. На Копані у м. Львові. За життя батько не склав заповіту, внаслідок чого спадкування відбувалось за законом. У встановлений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак в кінцевому, їм видано свідоцтво на спадкове майно, яке складається з ? частин будинку, оскільки відсутні правовстановлюючі документи спадкодавця на 1/12 частин спірного будинку. Така часка була успадкована батьком після смерті його дружини [PERSON], яка померла 12.02.2008р. Свідоцтво про право на спадщину йому видано, однак право власності зареєстрованим не було. Оскільки батько фактично прийняв спадщину від своєї дружини, а через його бездіяльність не взмозі оформити свої спадкові права, право власності на таку частку будинку просять визнати в судовому порядку. В судове засідання позивачі не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, скерували до суду заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Заявою до суду справу також просить слухати справу у його відсутності. Львівська міська рада на 1/12 частки спірного будинку не претендує, у звязку з чим у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Четвертої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Попередньо, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в справі докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню виходячи з таких підстав. Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.12), батько позивачів [PERSON] помер 28.09.2015р. Згідно копії свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.16, 26), спадкоємцями останнього є позивачі. Спадщина, на яку видані ці свідоцтва складається з 1/2 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в м. Львові по вул. На Копані, 15. При цьому, 14.08.2008р. батьком позивачів отримано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.15), згідно з яким останній є спадкоємцем 1/6 частки спадкового майна, належного його дружині [PERSON], яка згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.13) померла 12.02.2008р. Спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з 1/2 частин згаданого вище житлового будинку. Як вбачається із довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» віл 04.01.2016р. (а.с.14), 1/2 частки спірного будинку належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого 4 ЛДНК 14.08.2008р. за реєстровим № 1-1198, зареєстрованого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 09.09.2008р. Свідоцтво про право на спадщину видане [PERSON] органом БТІ не зареєстроване. З цих підстав листом 4 ЛДНК (а.с.11) відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складається з 1/12 частин житлового будинку. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 01.01.2004р., визначений Главою 87 Книги Шостої ЦК України. Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини, за правилами ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ч. 1 ст. 1268 ЦК України. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України в редакції, чинній на момент смерті дружини спадкодавця (12.02.2008р.) передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Обовязок проведення державної реєстрації права на спадщину, який закріплено в ст. 1299 ЦК України у даних правовідносинах лише засвідчує можливість розпорядження спадковим майном, однак не обмежує спадкоємця у праві на спадщину. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Визнання права в цивільному законодавстві це спосіб захисту, який застосовується у випадку спору між субєктами цивільного права з приводу наявності чи відсутності правовідносин між сторонами і відповідно наявності чи відсутності цивільного права та цивільного обовязку. Однак, слід зазначити, що в силу ст. ст. 8, 55, 124 Конституції України, цей спосіб захисту може застосовуватись не тільки за наявності спору, але й при невизначеності правового стану майна. Такий спосіб захисту здійснюється на підставі предявлення позову про визнання права власності, який може поєднувати не тільки правову вимогу визначення наявності чи відсутності правовідносин, а ще й вимогу про наявність чи відсутність цивільних прав та обовязків щодо майна. В даній справі спадкодавець ще за життя, отримавши свідоцтво про право на спадщину, не вчинив дій щодо реєстрації права власності, чим обмежив своїх спадкоємців у праві прийняття спадщини. Оскільки така обставина не спростовує права власності спадкодавця, а лише виключає можливість оформлення позивачами своїх спадкових прав в позасудовому порядку, суд знаходить позовні вимоги підставними, та з метою захисту цих прав, ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі. З огляду на викладене,

Outcome: approved