Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивачка [PERSON], в інтересах якої на підставі договору діє адвокат [PERSON] звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області 14.03.2016 року з позовною заявою до [PERSON] (надалі відповідач), про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила на те, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON] спільно придбали за сімейні кошти квартиру [ADDRESS], проте добровільно вирішити питання про розподіл спільно нажитого майна сторони не спромоглися. Таким чином, іншого шляху, ніж вирішення цього питання в судовому порядку, у сторін не має. Просила суд припинити право приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; Визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; Визнати право спільної часткової власності [PERSON] (ІДН:[NUMBER]) та [PERSON] (ІДН: [NUMBER]) на квартиру [ADDRESS], в рівних частках, тобто, по 1/2 частці; Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір, в розмірі 2074,20 грн., сплачений нею при зверненні до суду. У судове засідання позивачка [PERSON] - не з'явилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю у присутності представника за довіреністю, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити (а.с.120) Представник позивача адвокат [PERSON] яка діє на підставі письмового договору про надання правової допомоги (а.с.55, 54), у судове засідання зявилася, позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, доповнивши їх у судовому засіданні тим, що дійсно у відповідача є квартира [ADDRESS], яку необхідно поділити в рівних частках, тобто, по 1/2 частці відповідно до СК України. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання зявився, позовні вимоги визнав частково, а саме: визнає право спільної часткової власності позивача на квартиру [ADDRESS], яку необхідно оформити на дитину їхню доньку [PERSON] [INFO] та просить суд задовольнити вимоги позивача саме в цій частині, в іншому випадку відмовити позивачу в задоволенні позову. Заслухавши учасників судового засідання, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного: Як встановлено судом 10 жовтня 2006 року [PERSON] (до шлюбу Чорна) [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області в цей день в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 450. 20 листопада 2006 року у подружжя [PERSON] народилася донька [PERSON], про що 05 грудня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 569. 27 травня 2013 року Енергодарським міським судом Запорізької області по справі №316/1098/13-ц було винесено рішення про розірвання шлюбу. Вищеназване рішення набрало законної сили 07.06.2013 року. За час спільного проживання подружжя [PERSON] придбало однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Придбання квартири в період шлюбу підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 10 липня 2009 року, посвідчений в цей же день приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 4202. Договір купівлі-продажу квартири, за згодою його дружини, тобто [PERSON], було оформлено на імя відповідача [PERSON]. 11 вересня 2009 року право власності на вищеназвану квартиру було зареєстроване в ДКП «Енергодарське БТІ». Продаж вищеназваної квартири відбувся за 15860,00 доларів США. Таких великих грошових коштів у подружжя [PERSON] не було, тому вони вимушені були взяти кредит в ВАТ банк «БІГ-Енергія» для придбання нерухомості. Кредитний договір теж було оформлено на імя відповідача. Для забезпечення виконання кредитного зобовязання вищеназвану квартиру було передано банку в іпотеку. Під час судового розгляду справи, знайшов підтвердження факт, який не оспорювався сторонами, що грошові кошти на придбання вищеназваної квартири розподілилися наступним чином: 860 доларів США спільні грошові кошти подружжя; 15000,00 доларів США кредитні кошти, отримані на підставі договору про надання кредиту від 09.07.2009 року №07/01-07-2009Ф, укладеного між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством банк «БІГ-Енергія». Термін погашення до 23.10.2017 року. Щомісячний платіж складав 267,00 доларів США. Також судом встановлено, що з серпня 2009 року по травень 2013 року подружжя спільно за власний рахунок сплачували кредит. Заборгованості по виконанню вищеназваного кредитного договору судом не виявлено. Таким чином, за період шлюбу подружжям сплачено 46 чергових платежів по 267,00 доларів США. Разом 12282,00 доларів США. Залишок по сплаті кредиту на момент розірвання шлюбу становив 10275,39 доларів США. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на вищевикладене, суд не може покласти в основу рішення припущення або обставини, не доведені певними засобами доказування. Стороною відповідача не доведено, що квартира [ADDRESS] придбано за власні кошти з власних джерел доходу до укладення шлюбу. Відповідно до пункту 1 статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються Сімейним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами. Пункт 6 статті 7 СК України, вищезазначеної статті передбачає, що жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, а пунктом 9 зазначеної статті передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Главою 8 СК України «Право спільної сумісної власності подружжя» передбачена можливість поділу майна, що передбачено ст.69 СК України та визначає порядок такого поділу ст.ст. 70,71 СК України. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Також ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23,24 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Статтею 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними - ч.1, ч.2 ст.71 СК України, або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки - ч.2 ст. 364 ЦК України, або визнанням права власності. Згідно ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Оскільки у сторін по справі не було ніякої домовленості щодо часток у спірному майні, та не оснувало шлюбного договору, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає їх частки рівними. Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з ч.3 ст.368 ЦК, України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Крім того, згідно квитанції № QS000120865001 від 11.03.2016 року, позивачем було проведено оплату судового збору за звернення до суду у розмірі 2074 грн. 20 коп. (а.с.1). Згідно ч.1 ст.88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначене, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, доведені наданими доказами, а тому підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved