Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом, стверджуючи, що їм на праві спільної сумісної власності, належить житловий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, пр. Пастера, буд.6. На даний час у вказаному житловому будинку зареєстровані відповідачі, які не проживають за даною адресою з травня 2011 року, не сплачують комунальні послуги та не бере участь в утримані будинку. Для вчинення певних правочинів щодо будинку та забезпечення власних потреб позивачам необхідна згода проживаючих в ньому осіб, що значно обмежує їхні законні права. Добровільно звільнити приміщення відповідачі не бажають, у звязку з чим позивачі змушені були звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала щодо винесення по справі заочного рішення. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, з невідомих суду причин, та від них не надійшло повідомлення про причини неявки (а.с.34, 44). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що дійсно відповідачі не проживають у [INFO], не утримують його та не сплачують комунальні послуги. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, підтвердила обставини зазначені у позові, та пояснила що відповідачі у 2011 році забрали всі речі з зазначеного будинку та навіть гроші, пішли і більше не повертались. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача без поважних причин, враховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення, судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі на підставі договору купівлі-продажу від 05 липня 1995 року, належить житловий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, пр. Пастера , буд. 6 (а.с.5-6), [PERSON] на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2015 року належить на праві власності ? частина вищезазначеного житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями (а.с. 15-17). 23 вересня 1995 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с. 7), який було розірвано рішенням Біляївського районного суду Одеської області 21 листопада 2011 року (а.с.8). Після реєстрації шлюбу, [PERSON] з 29 вересня 1996 року був зареєстрований в житловому будинку, що розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, пр. Пастера, 6. [PERSON] є громадянином [PERSON], в Україні має посвідку на постійне місце проживання. В [PERSON] він зареєстрований за адресою: [INFO]. У 1999 році [PERSON] привіз свого сина від попереднього шлюбу [PERSON], громадянина [PERSON], місце реєстрації: м. Ростов на Дону, [ADDRESS]. Після того, як [PERSON] виконалося 16 років, він був зареєстрований 30 вересня 2003 року за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, пр. Пастера, 6. Згідно довідки про склад сімї та реєстрацію від 26 вересня 2014 року, встановлено, що на житловій площі проживають та прописані: [PERSON], [PERSON] (дочка), [PERSON] (внук), [PERSON] (внук), [PERSON] (колишній чоловік), [PERSON] (син чоловіка) (а.с. 18). Таким чином суд прийшов до висновку, про те, що відповідачі не будучи власниками житлового приміщення, не уклавши договір найму житлового приміщення, залишаються зареєстрованими за попереднім місцем свого проживання без законних підстав. Встановлено, що відповідачі, не будучи власниками спірного житла, перешкоджають позивачам по справі, користуватися належним їм будинком. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 156 ЖК України РСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно ст. 157 ЖК України РСР, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved