Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд із позовною заявою до Підволочиської селищної об`єднаної територіальної громади Тернопільської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований під [ADDRESS] : за [PERSON] - на 1/6 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] та на 1/3 частку як члену колгоспного двору; за [PERSON] - на 1/6 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та на 1/3 частку як члена колгоспного двору. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачі покликалися на те, що по документах архівного фонду «Кам`янківська сільська рада» у по господарських книгах с. Кам`янки значиться домогосподарство [PERSON] 1950 р.н. голови двору, разом з яким проживали [PERSON] , 1954 р.н. дружина, [PERSON] , 1974 р.н. дочка, [PERSON] , 1970р.н. зять. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є його дочка [PERSON] та дружина [PERSON] , які спадщину прийняли у встановленому законом порядку. Після звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по причині того, що згідно з Законом України\~«Про власність»\~від 07\~лютого 1991\~року не передбачена така форма власності як колгоспний двір. З огляду на вказане позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх невизнаних прав. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів адвокат Кулеба І.І. подала заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі, позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача подав заяву, в якій позов визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову представником відповідача, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позовні вимоги з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 28 червня 1991 року виконкомом Кам`янківської сільської ради народних депутатів, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з 3-х членів, головою якого є [PERSON] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Кам`янківської Ради народних депутатів №27 від 25.06.1991 року. Відповідно до реєстраційного напису, цей житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами зареєстровано в Тернопільському БТІ на праві особистої власності за колгоспним двором, що складається з 3-х членів, головою якого є [PERSON] , та записаний 28.06.1991 року в реєстрову книгу №1 стор. №185 за реєстром №93. До складу цього колгоспного двору станом на 1991 року входили: [PERSON] 1950 р.н. голова двору, разом з яким проживали [PERSON] , 1954 р.н. дружина, [PERSON] , 1974 р.н. дочка, [PERSON] , 1970 р.н. зять, що підтверджується довідкою №488, виданою 20 липня 2020 року архівним відділом Підволочиської районної державної адміністрації (Фонд №85). Відповідно до довідки №220 про технічний опис об`єкта нерухомого майна, виданої 27 липня 2020 року Підволочиським БТІ та технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 24 липня 2020 року, житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 121,5 м.кв., житловою площею 66,9 кв.м., по [ADDRESS] , належить [PERSON] відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 28 червня 1991 року. Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент виникнення правовідносин (далі ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Пленум Верховного Суду України у п. а) ч. 6 постанови №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснює, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається з рівності часток всіх його членів. Таким чином,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~належало по\~1/3\~частці (кожному)\~будинковолодіння по\~ [ADDRESS] ,\~як членам\~колгоспного двору. Після припинення існування колгоспного двору свої частки вони не витребували і продовжували брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колишнього колгоспного двору. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 7 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності», судам слід враховувати, що відповідно до ст. 55 Закону «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 14 серпня 2012 року виконавчим комітетом Підволочиської селищної ради Підволочиського району. Після смерті [PERSON] єдиними спадкоємцями за законом є його дружина [PERSON] (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , згідно з яким [PERSON] , 1950 р.н. та [PERSON] 10 лютого 1973 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] ) та дочка [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , батьки [PERSON] , мати [PERSON] ; свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] , згідно з яким [PERSON] , 1970 р.н. та [PERSON] 1974 р.н. зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] »), які спадщину прийняли. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до\~ст.\~1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Таким чином, позивачі є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . З врахуванням норм чинного законодавства, позивачу [PERSON] належить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зокрема 1/3 частка будинковолодіння - як членові колгоспного двору, 1/6 частка - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , позивачу [PERSON] належить 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зокрема 1/3 частка будинковолодіння - як членові колгоспного двору, 1/6 частка - в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, 05 серпня 2020 року приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального роз`яснено, що вчинення нотаріальної дії, - видача свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] після смерті [PERSON] неможливе по причині відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, і роз`яснено право на звернення до суду. З огляду на вказане позивач через відсутність правовстановлюючого документа не може оформити спадкове майно на себе, що свідчить про порушення його прав, які підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене,

Outcome: approved