Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилається на те, що вона із відповідачем перебувають у шлюбі, який зареєстрований 08 листопада 2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 2030. Від шлюбу з відповідачем народились доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають із нею та перебувають на її утриманні. Зазначає, що сімейне життя із відповідачем не склалось, під час спільного проживання між ними постійно траплялись непорозуміння, суперечки, скандали, через різні інтереси та погляди на життя. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, не проживають разом протягом тривалого часу. На примирення не згідна. Зазначає, що відповідач офіційно не працює, але має заробіток та може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Також відповідач є здоровою, працездатною, матеріально забезпеченою людиною, інших утриманців не має, стягнень по виконавчим документам з нього не провадиться. Просить розірвати шлюб із відповідачем, зареєстрований 08 листопада 2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 2030, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 2500 гривень, на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подачі заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.4, 6 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі та призначено судове засідання. 17 вересня 2020 року відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому останній посилається на те, що підстави розірвання шлюбу, на які вказує позивачка не відповідають дійсності. Насправді причинами розірвання шлюбу є асоціальна поведінка позивачки, що виражається у сімейних зрадах із чоловіками, нехтування вихованням дітей. Позивачка не проживає із ним та дітьми, які знаходяться на його утриманні та вихованні. Позивачка не проживає по місцю реєстрації з червня 2020 року. Окрім цього, на його утриманні знаходяться його непрацездатні батьки, які являються пенсіонерами. Також, його мати є онкологічно хворою людиною, яка потребує лікування та догляду. Визнає позов в частині розірвання шлюбу, у задоволенні позову в частині стягнення з нього аліментів просив відмовити. Позивачка та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивачка суду пояснила, що причиною розірвання шлюбу є ревнощі чоловіка, діти не проживають з нею тимчасово, оскільки обоє діток проживають у батьків відповідача з червня 2020 року, в школу не ходять, у них дистанційне навчання. Вона пішла від чоловіка, їй не було куди забрати діток. На даний час буде орендувати квартиру, куди має намір забрати дітей. Відповідач в судовому засіданні позовну вимогу щодо розірвання шлюбу визнав, на примирення не згідний, в задоволенні позову в частині стягнення аліментів просив відмовити. Пояснив, що позивачка постійно зраджує його, не проживає із ним та дітьми, в неї є інший чоловік. Діти проживають із ним та його батьками, повністю перебувають на його утриманні. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 08 листопада 2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом № 2030 (а.с.9). В шлюбі у сторін народилась доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10-11). Причиною розірвання шлюбу є постійні скандали та непорозуміння, у зв`язку із чим між сторонами втрачено почуття любові та поваги. Сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільне господарство та проживають окремо з червня 2020 року. Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини розпаду сім`ї, приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, на примирення сторони не згідні, в зв`язку з чим шлюб належить розірвати. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно акту №113 від 17 вересня 2020 року ПП «Житлосервіс», [PERSON] та його неповнолітні діти проживають без реєстрації з травня 2020 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Із акту №127 від 16 березня 2020 року КЖРЕП №6 вбачається, що позивачка за адресою: [ADDRESS] не проживає з червня 2020 року. Згідно довідки від 01 вересня 2020 року, виданої Чернівецькою гімназією №4, [PERSON] піклується про стан здоров`я своєї доньки [PERSON] , цікавиться шкільним життям дитини, регулярно відвідує батьківські збори, протягом навчальних років батько приймав активну участь у громадському житті класу. Також, на утриманні у відповідача перебувають його батьки похилого віку, мати хворіє на онкологічну хворобу та потребує догляду та лікування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Правова природа аліментів, у розумінні глави 15 СК України, є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого - обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. Отже, судом встановлено, що після припинення сторонами проживання однією сім`єю з червня 2020 року, діти проживають разом із відповідачем у його батьків, позивачка не проживає із дітьми та не надає матеріальної допомоги, а тому відсутні на даний час підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей. Оскільки відповідач добровільно виконує свій обов`язок по утриманню дітей, які проживають із ним, і ці обставини не заперечуються позивачкою, в позові в частині стягнення аліментів з відповідача належить відмовити. На підставі викладеного ст.ст. 105 ч.3, 110 ч.1, 112, 141, 180, 181 Сімейного кодексу України, та

Outcome: partial