Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивачі за первісним позовом звернулися до суду посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON], який приходився чоловіком позивачу [PERSON] та батьком позивачів [PERSON] і [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 12 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідними спорудами. Позивачі звернулися до нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав, але 23.06.2014 року отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на частину вказаного житлового будинку, оскільки дублікат свідоцтва про право на спадщину не зареєстрований в органі , який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна. Вважаючи себе спадкоємцями першої черги за законом, позивачі просили суд визнати за ними право власності по 16 частині за кожним, на спадковий будинок з відповідною частиною господарських споруд в с. Мала Вільшанка. Третя особа з самостійними вимогами, [PERSON], подав суду зустрічну позовну заяву де зазначив, що йому, як спадкоємцю після смерті його матері [PERSON] належить будинок [ADDRESS]. [PERSON] склала заповіт де розпорядилася зазначеним будинком в рівних частинах двом своїм синам [PERSON] і [PERSON] На момент смерті [PERSON] позивач [PERSON] мешкав разом з нею та фактично прийняв свою частку спадщини, а для брата [PERSON] дана спадщина не мала ніякої цінності, а тому він передав своє право власності на майно брату [PERSON] Оскільки [PERSON] зазначає, що фактично одноособово прийняв спадщину, проживає більше 20 років в даному будинку в [ADDRESS], а його брат не бажав приймати спадщину у вигляді 12 частини даного будинку, не користувався спадковим майном, не утримував його, а тому [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на весь будинок [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачів за первісним позовом, згідно довіреності в справі, підтримав первісний позов в повному обсязі, а зустрічний позов третьої особи не визнав. Третя особа по справі з самостійними вимогами та його представник, згідно довіреності в справі, не визнали первісний позов та просили задовольнити зустрічний позов. Відповідач Маловільшанська сільська рада не направили до суду свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, надали суду лист де просять розглядати справу без участі їх представника, на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали даної справи, матеріали спадкової справи, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення, а зустрічний позов не підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.15). Судом встановлено, що позивачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON] [PERSON] є спадкоємцями померлого [PERSON], за законом, першої черги, відповідно, як дружина та діти спадкодавця [PERSON], що стверджується зібраними матеріалами справи (8,10,12). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON], померлої [INFO] , її діти [PERSON] і [PERSON], в рівних частинах кожний, успадкували житловий будинок з відповідними господарськими спорудами [ADDRESS] (а.с.13,143). Також, судом встановлено, що станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 06.06.1988 року, виданого виконавчим комітетом Маловільшанської сільської ради (а.с.39). Відповідно до інформації, наданої Маловільшанською сільською радою на запит суду від 25.07.2014 року, в [ADDRESS] проживає без реєстрації [PERSON] (а.с.33). З матеріалів спадкової справи №9362013, яка розпочата 25.12.2013 р., вбачається, що спадкоємці [PERSON], [PERSON] і [PERSON] 25.12.2013 року звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Також, з матеріалів цієї справи вбачається, що спадкоємці майна [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири в м. Київ, грошові вклади, прості іменні акції ПАТ «Рівнеазот», автомобіль, причіп, земельну ділянку в [ADDRESS]. Встановлено, що відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.06.2014 року державний нотаріус Дев'ятої Київської нотаріальної контори відмовила позивачам за первісним позовом видати свідоцтво про право на спадщину за законом до майна померлого [PERSON] на 12 частину житлового будинку в [ADDRESS], оскільки правовстановлюючий документ на будинок - дублікат свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданий Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою 24.10.1992 року Р № 1-5676 на 12 частину будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , не зареєстровано в органі, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна (а.с.16). В судовому засіданні встановлено, що спірний будинок [ADDRESS] тривалий час перебуває в користуванні [PERSON], третьої особи по справі. А його брат [PERSON], в даному будинку не був зареєстрований, не ніс витрат по утриманню даного майна, не добудовував помешкання та не проживав в цьому житлі більше 20 років. Зазначені обставини визнав представник позивачів за первісним позовом, що і послугувало підставою для відкликання клопотання третьої особи про допит свідків. Як встановлено судом і вказано вище в рішенні, [PERSON] і [PERSON], як спадкоємці по заповіту своєї матері [PERSON] прийняли спадщину у вигляді житлового будинку [ADDRESS], шляхом звернення до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.10.1992 року. Дублікат даного свідоцтва було видано [PERSON] 25.03.2010 року (а.с.13). Однак, ніхто із спадкоємців не зареєстрував свідоцтво про право на спадщину в органах , які здійснюють реєстрацію нерухомого майна. При вирішенні даного спору суд виходив з наступного. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так, згідно відомостей КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентарізації» відбулася реєстрація нерухомого об'єкта (будинок [ADDRESS]) в Білоцерківському МБТІ на підставі свідоцтва про право власності від 06.06.1988 року, виданого виконавчим комітетом Маловільшанської сільської ради (реєстрова книга №1, реєстровий № 153). Тобто, об'єкт нерухомості пройшов первинну і поточну реєстрацію в БТІ, що слідує з наданих матеріалів справи. Спадкодавець [PERSON] за життя не здійснив державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері [PERSON], як то передбачено нормами ст. 1299 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так, статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно та здійснити державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України). Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину (ст. 1299 ЦК України). Таким чином, позивачі за первісним позовом, як спадкоємці першої черги за законом мають право на спадкування спадкового майна у вигляді 12 частини житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] Щодо позовної вимоги за зустрічним позовом про визнання за [PERSON] права власності на весь спірний будинок, - суд вважає дану вимогу не обґрунтованою, оскільки є недоведеною позиція щодо набуття третьою особою права власності на 12 частину спадкового будинку на підставі ч.1ст. 1275 ЦК України. Так, позивач за зустрічним позовом вказує, що набув право власності на 12 частину спадкового будинку за заповітом, а другу частину будинку він набув у власність внаслідок відмови його брата [PERSON] від своєї частки у спадщині. Однак, зазначене не знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду справи. Встановлено, що спадкування спірного будинку здійснювалося за заповітом. І обоє спадкоємців, - [PERSON] і [PERSON] прийняли спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.10.1992 р. на спадкове майно у вигляді зазначеного житлового будинку, в рівних частинах кожний. І як вже було зазначено, обоє спадкоємців не здійснили державної реєстрації свідоцтва про право на спадщину після смерті своєї матері [PERSON], як то передбачено нормами ст. 1299 ЦК України. Однак, [PERSON] вважає, що за таких умов він набув права власності за заповітом на 12 частину спірного будинку, а його брат [PERSON] - ні. Крім того, третьою особою [PERSON] не подано жодного належного доказу в підтвердження своєї позиції щодо відмови [PERSON] від спадщини у вигляді 12 частини житлового будинку [ADDRESS] на користь [PERSON] Так, достатнє матеріальне забезпечення особи, не проживання спадкоємця в спадковому будинку та не утримання спадкового майна не можливо розцінювати, як відмову від спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Суду не надано доказів відмови [PERSON] від прийняття спадщини (ст. 1273,1275 ЦК України). Всі пояснення третьої особи та його представника з даного приводу базуються на припущеннях та уявних обставинах. Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем за зустрічним позовом не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення його позову. Позивач [PERSON] скористався своїм правом на судовий захист, однак його позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства. Суд вважає за можливе визнати за позивачами за первісним позовом право власності, по 16 частині за кожним, на житловий будинок (житловою площею 35,3 кв.м.) з господарськими спорудами (сараєм, туалетом, огорожею, криницею) під [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Позовні вимоги за зустрічним позовом є не обґрунтовані та недоведені, а отже, - не підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved