Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок № 34 по вул. Пушкіна в м. Носівка Чернігівської області відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були [PERSON], який помер 4 липня 2017 року, [PERSON] та [PERSON], який помер 25 жовтня 2012 року. Спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] прийняла [PERSON], але нотаріуси відмовили їй у видачі свідоцтв про право на спадщину на належні [PERSON] та [PERSON] частини зазначеного житлового будинку. Державний реєстратор відмовив [PERSON] у реєстрації права власності на належну їй, як члену колишнього колгоспного двору, частину зазначеного житлового будинку. У судове засідання позивачі не зявилися, подали до суду заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити, справу розглянути без їх участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № 34 по вул. Пушкіна в м. Носівка Чернігівської області відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані та проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 730 від 20 березня 2018 року (а.с. 19). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частині житлового будинку № 34 по вул. Пушкіна в м. Носівка Чернігівської області, як членам колишнього колгоспного двору. 25 жовтня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка [PERSON], на імя якої 22 листопада 2013 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 22 по вул. Вербова в м. Носівка Чернігівської області з господарськими будівлями і спорудами, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 72). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належну йому 1/3 частину житлового будинку № 34 по вул. Пушкіна в м. Носівка Чернігівської області. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 4 липня 2017 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 14). У судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2014 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON]. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], 6 лютого 2018 року на її імя були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, що підтверджується копією спадкової справи № 271/2017 до майна померлого [PERSON] (а.с. 58-65). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належну йому 1/3 частину житлового будинку № 34 по вул. Пушкіна в м. Носівка Чернігівської області. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на частини житлового будинку, що належали [PERSON] та [PERSON], у звязку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 190/02-31 від 19 лютого 2018 року (а.с. 20) та № 188/02-31 від 27 червня 2018 року (а.с. 22). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зверталася до державного реєстратора з метою реєстрації за собою права власності на належну їй, як члену колишнього колгоспного двору, 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку, але їй було відмовлено, що підтверджується рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 41582624 від 13 червня 2018 року (а.с. 21). З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок № 34 по вул. Пушкіна в м. Носівка Чернігівської області виготовлена технічна документація (а.с. 23-25). За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за їх рахунок. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 392, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 200, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, постановою Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», суд, -

Outcome: approved