Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, прийнятої судом до розгляду, просили суд: - застосувати правові наслідки недійсності нікчемного правочину - договору купівлі-продажу 95 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», ЄДРПОУ 30965566, що був укладений 21.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON]; - визнати недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», ЄДРПОУ 30965566 про зміну складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН» у звязку з переданням частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», рішення про затвердження нової редакції статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», відповідно до протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН» № 01/05 від 21.05.2014 року; - визнати недійсним рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», про обрання голови та секретаря зборів, рішення про продаж учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», [PERSON], своєї частки, рішення про затвердження та підписання нової редакції статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН» відповідно до протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН» № 06-10/2 від 06.10.2015 року; - зобовязати Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, вчинити наступні дії: - скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», ЄДРПОУ 30965566 від 22.05.2014 за № 10671050009019380, яка здійснена Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо зміни складу або інформації про засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН»; - скасувати внесення змін до відомостей про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», ЄДРПОУ 30965566, що не пов'язані зі змінами в установчих документах від 29.05.2014 року за № 10671070010019380, що здійснено Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо зміни керівника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН»; - скасувати внесення змін до відомостей про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», ЄДРПОУ 30965566, що не пов'язані зі змінами в установчих документах від 22.10.2015 року за № 10671070017019380, що здійснено Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо зміни керівника, зміни складу підписантів Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», ЄДРПОУ 30965566 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», [PERSON], [PERSON]. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 21.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 95 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», ЄДРПОУ 30965566 не в інтересах сімї, одержані за цим договором кошти не були використані в інтересах сімї. Договір був укладений без нотаріального посвідчення. Тому позивачі вважають, що цей договір є нікчемним правочином, внаслідок порушення вимог щодо нотаріального посвідчення договорів відчуження частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю. Відповідачі ТОВ «ТІМСЕН», [PERSON], [PERSON] проти задоволення позову заперечують, посилаючись на наявність нотаріально посвідченої згоди [PERSON] на укладення [PERSON] спірного договору купівлі-продажу 95 % частки у статутному капіталі ТОВ «ТІМСЕН» від 21.05.2014 року та на необхідність визнання цього договору дійсним в порядку ч. 2 ст. 220 ЦК України. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу 95 % частки у статутному капіталі ТОВ «ТІМСЕН» від 21.05.2014 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] обґрунтовує посиланням на ч. 2 ст. 220 ЦК України. Стверджує, що [PERSON] ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу 95 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», який 21.05.2014 року був укладений між [PERSON] та [PERSON], при цьому вважає, що укладення між [PERSON] та [PERSON] договору про відчуження 95 % частки у статутному капіталі ТОВ «ТІМСЕН» в простій письмовій формі відповідає приписам чинного законодавства і не дозволяє вважати цей договір нікчемним. ТОВ «ТІМСЕН» та [PERSON] зустрічний позов підтримують, наполягають на його задоволенні з підстав, вказаних у позові. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві правом на участь представника у судовому засіданні не скористалась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить відмітка про направлення судової повістки за її адресою, та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення. 28.12.2016 року до суду надійшов лист, в якому начальник Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві [PERSON] просив розглянути справу без участі третьої особи та ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] у відзиві на зустрічний позов проти задоволення зустрічного позову заперечують. Стверджують, що ухилення від нотаріального посвідчення правочину не мало місця, тому ч. 2 ст. 220 ЦК України, на якій ґрунтуються зустрічні позовні вимоги не підлягає застосуванню. Більш того, відповідачі за зустрічним позовом стверджують, що посилання на цю норму свідчить про визнання позивачем за зустрічним позовом факту нікчемності спірного договору, як такого, що укладений з порушенням вимог щодо нотаріальної форми. Представник 1 позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримав заявлені уточнені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі. Від представника 2 позивача надійшла заява про розгляд справи без участі 2 позивача та його представника, на підставі матеріалів справи, в якій він просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник 1 відповідача [PERSON], який діє на підставі договору, в судовому засіданні просив у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Представник 2 та 3 відповідачів [PERSON], який діє на підставі довіреностей, в судовому засіданні просив у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги уточненої позовної заяви та зустрічного позову, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника 1 позивача, представника 1 відповідача, представника 2 та 3 відповідачів, суд встановив наступне. 21.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 95 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН» без нотаріального посвідчення. Судом встановлено, що 06.05.2014 року [PERSON] була складена нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] заява, надана згода своєму чоловіку [PERSON] здійснити продаж частки у розмірі 7030 грн. (сім тисяч тридцять гривень 00 копійок), що складає 95 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН» (заява зареєстрована в реєстрі № 400). На підставі договору купівлі-продажу 95 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», який був укладений 21.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] на загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН» було 21.05.2014 року та 06.10.2015 року прийнято рішення про зміну складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», у звязку з переданням частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», рішення про затвердження нової редакції статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН»; рішення про обрання голови та секретаря зборів, рішення про продаж учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», [PERSON] своєї частки, рішення про затвердження та підписання нової редакції статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН» відповідно до протоколів загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН» № 01/05 від 21.05.2014 року та № 06-10/2 від 06.10.2015 року. Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві здійснені реєстраційні дії 22.05.2014 року за № 10671050009019380 щодо зміни складу або інформації про засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», 29.05.2014 року за № 10671070010019380 щодо зміни керівника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», 22.10.2015 року за № 10671070017019380 щодо зміни керівника, зміни складу підписантів Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН». Такі обставини на думку 1 та 2 позивачів свідчать про порушення їх прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам у частині укладення 21.05.2014 року договору купівлі-продажу 95 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», між [PERSON] та [PERSON], без дозволу дружини [PERSON] та не в інтересах сімї суд виходить з наступного. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною 3 статті 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі статті 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом статті 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Суд враховує правові позиції, що викладені у постановах Верховного суду України від 03.07.2013 року у справі № 6-61цс13 та 19.02.2014 року у справі № 6-5цс14, які в силу ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу (стаття 115 Цивільного кодексу України, стаття 85 Господарського України та стаття 12 Закону України «Про господарські товариства»). Згідно з положеннями статті 10 Закону України «Про господарські товариства» та статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом. З моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки обєкта права спільної сумісної власності подружжя. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч стаття 65 Цивільного кодексу України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу. Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення статей 116, 147 Цивільного кодексу України є субєктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сімї. Таким чином, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям. Отже, учасник господарського товариства має право розпорядження належною йому часткою в статутному капіталі товариства без згоди другого подружжя. Аналіз норм права: статей 63, 65 Сімейного кодексу України, статей 66, 67 Господарського кодексу України дає підстави для висновку про те, що у разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, учасником якого є один із подружжя, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобовязальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог 1 позивача [PERSON] про застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину з підстав укладення його без дозволу одного з подружжя та не в інтересах сімї (ст. 65 СК України). Щодо позовних вимог первісного позову про застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину з підстав недотримання вимоги нотаріального посвідчення суд виходить з наступного. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно зі статтею 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Згідно зі статтею 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з частиною 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 95, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до частини 13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 95 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Частиною 3 статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (чинна на момент укладення 21.05.2014 року договору купівлі-продажу 95 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», між [PERSON] та [PERSON]) передбачено, що у разі внесення змін до установчих документів, які повязані зі зміною складу засновників (учасників) юридичної особи, крім інших необхідних документів додатково подається в обовязковому порядку нотаріально посвідчений документ про передання прав засновника (учасника) іншій особі. Нормами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» встановлено вимогу щодо подання державному реєстратору для проведення відповідних реєстраційних дій, повязаних зі змінами у складі засновників, зокрема, оригіналу договору про перехід чи передання частки у статутному капіталі товариства та його нотаріального посвідчення. Встановлення вимоги нотаріального посвідчення договорів такого типу узгоджується з приписами статтею 209 Цивільного кодексу України. Правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору передбачені статтею 220 Кодексу, згідно з якою такий договір є нікчемним і, відповідно не породжує жодних юридичних наслідків. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 08.04.2015 року по справі № 3-27гc15, яка в силу ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. З урахуванням викладеного суд вбачає, що договір купівлі-продажу 95 % частки у статутному капіталі ТОВ «ТІМСЕН» від 21.05.2014 року укладений без дотримання вимог Закону щодо нотаріального посвідчення, а тому є нікчемним. Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За таких обставин позовні вимоги 2 позивача - [PERSON] у частині укладення 21.05.2014 року договору купівлі-продажу 95 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», між [PERSON] та [PERSON], без дотримання вимоги нотаріального посвідчення підлягають задоволенню. Вимоги первісного позову в частині зобовязання Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», ЄДРПОУ 30965566 від 22.05.2014 за № 10671050009019380, яка ним здійснена Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо зміни складу або інформації про засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН»; скасування внесення змін до відомостей про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», ЄДРПОУ 30965566, що не пов'язані зі змінами в установчих документах від 29.05.2014 року за № 10671070010019380, що здійснено Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо зміни керівника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН»; скасування внесення змін до відомостей про юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», ЄДРПОУ 30965566, що не пов'язані зі змінами в установчих документах від 22.10.2015 року за № 10671070017019380, що здійснено Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо зміни керівника, зміни складу підписантів Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», ЄДРПОУ 30965566 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», [PERSON], [PERSON], задоволенню не підлягають, оскільки вони заявлені до Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві, який не є відповідачем у даній справі. Відповідно до ст. 26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. Відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпровського району реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві залучений до участі у справі як третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору за клопотанням представника 2 відповідача за первісним позовом. Процесуальний статус вказаної особи в процесі судового розгляду справи не змінювався. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» у разі постановлення судового рішення щодо скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів юридичної особи або про визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи, суд у день набрання законної сили судовим рішенням надсилає його юридичній особі - відповідачу для вжиття заходів до приведення установчих документів у відповідність із прийнятим судовим рішенням, а також державному реєстратору для внесення запису про судове рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи. Враховуючи, що у зв'язку з порушення вимог щодо нотаріального посвідчення договору відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «ТІМСЕН» він є нікчемним та не породжує жодних юридичних наслідків, у зв'язку з чим є недійсними рішення загальних зборів ТОВ «ТІМСЕН» про зміну складу учасників Товариства у звязку з переданням частки у статутному капіталі ТОВ «ТІМСЕН», рішення про затвердження нової редакції статуту Товариства відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ТІМСЕН» № 01/05 від 21.05.2014 року, та рішення загальних зборів ТОВ «ТІМСЕН» про обрання голови та секретаря зборів, рішення про продаж учасником ТОВ «ТІМСЕН» [PERSON] своєї частки, рішення про затвердження та підписання нової редакції статуту ТОВ «ТІМСЕН» відповідно до протоколу загальних зборів учасників Товариства № 06-10/2 від 06.10.2015 року, підставою до скасування державної реєстрації таких змін є рішенням суду у даній справі після набрання ним законної сили. З вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні первісного позову в цій частині. Вирішуючи спір в частині позовних вимог зустрічного позову про визнання дійсним договору купівлі-продажу 95 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», що укладений 21.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстави звільнення від доказування визначені статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України це - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставин Доказів ухилення 2 позивача від укладення договору купівлі-продажу 95 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», що був укладений 21.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON], позивачем за зустрічним позовом не надано. Так у справі немає ані пропозицій про нотаріальне посвідчення відповідного договору, адресованих [PERSON], ані доказів їх вручення, ані доказів неявки його до нотаріуса. Взагалі, матеріали справи не містять доказів того, що позивач за зустрічним позовом дійсно мав намір вчинити нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу 95 % частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН» і вчиняв хоча б які-небудь дії, спрямовані на реалізацію цього наміру під час його укладення або після цього. Твердження про протилежне ґрунтується на припущеннях та носять бездоказовий характер. Наданий представником позивача за зустрічним позовом оригінал Пропозиції про нотаріальне посвідчення договору, направленої [PERSON] на адресу [PERSON], датованої 08 грудня 2015 року, яку останній не отримав, про що свідчить поштове вкладення з поміткою поштового відділення про причини невручення «закінчення терміну зберігання», не є таким доказом, оскільки вказані заходи були вжиті позивачем за зустрічним позовом майже через місяць після звернення [PERSON] з позовом до суду. Крім того, суд вважає, що одночасне посилання позивача за зустрічним позовом, як на підставу своїх позовних вимог, на необовязковість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, а також на ухилення з боку 2 відповідача за зустрічним позовом від нотаріального посвідчення такого договору, є взаємовиключним. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу 95% частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМСЕН», що укладений 21.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] не підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У звязку з частковим задоволенням первісного позову, судові витрати присуджуються позивачам за первісним позовом пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачам за первісним позовом - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачам відмовлено. У зв'язку із відмовою в задоволенні зустрічного позову судові витрати, понесені позивачем за зустрічним позовом, відносяться на його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: partial