Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони є сином і дружиною [PERSON] , який помер [INFO] . За життя померлий працював у колгоспі ім.Дзержинського і у 1975 році як член колгоспу отримав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який був побудований колгоспом. 31.12.1985 між померлим [PERSON] та колгоспом ім.Дзержинського було укладено Типовий договір про передачу працівнику у власність індивідуального житлового будинку, згідно з яким колгосп передав [PERSON] вказаний вище будинок. На момент передачі вартість житлового буднику складала 14125 грн. 36 коп., передача нерухомого майна здійснювалася на наступних умовах: 7062 грн. 68 коп. сплачував колгосп, а залишок суми у розмірі 7062 грн. 68 коп. сплачується працівником [PERSON] Тому щомісячно із заробітної плати померлого відраховувалися платежі в рахунок погашення половини вартості житлового будинку і таким чином позика у розмірі 7062 грн. 68 коп. була повністю погашена, про що на згаданому Типовому договорі головним бухгалтером колгоспу виконано відповідний запис. Таким чином за життя померлий [PERSON] отримав у приватну власність вказаний вище будинок, однак право власності не зареєстрував, оскільки на той час законодавством не передбачалося державна реєстрація права власності на нерухоме майно. Після відкриття спадщини позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, проте нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Таким чином вони вимушені звернутися до суду з даним позовом, у якому просять визнати право власності на вказаний будинок за кожним по 1/2 частині. Позивачі у підготовче засідання не з`явилися, представник позивачів подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачів, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини сторін регулюються ст.ст.524, 529, 548, 549 ЦК УРСР. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Згідно з ч.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] позивач [PERSON] 23.11.1974 у Красноіванівській сільській Раді П`ятихатського району за актовим записом №36 зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] . Від даного шлюбу у них народився син, позивач у справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , де його батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Типового договору про передачу господарством працівнику у власність індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями від 31.12.1985 колгосп ім.Дзержинського Знам`янського району Кіровоградської області передав [PERSON] у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] . Вартість переданого житлового буднику складала 14125 грн. 36 коп., передача нерухомого майна здійснювалася на наступних умовах: 7062 грн. 68 коп. сплачував колгосп, а залишок суми у розмірі 7062 грн. 68 коп. сплачується працівником [PERSON] . Як вбачається зі згаданого Типового договору, у період 1986-1995 роки [PERSON] щомісячно сплачувалися відповідні платежі в рахунок погашення половини вартості житлового будинку. Станом на 31.12.1995 позика у розмірі 7062 грн. 68 коп. [PERSON] була повністю погашена, про що на Типовому договорі головним бухгалтером колгоспу ім.Дзержинського вчинено відповідний запис, який завірений печаткою колгоспу, і таким чином [PERSON] отримав у власність вказаний вище житловий будинок. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в с.Пантазіївка Знам`янського району Кіровоградської області. Згідно зі ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління або володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконкому місцевої ради про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця, довідки про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі, оплачувались комунальні послуги,запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, державного акту про право приватної власності на землю тощо. Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 18.02.2019 за №64, померлий [PERSON] з 1985 року і по день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . Разом з ним з 1985 року по 2005 рік проживали його дружина (позивач у справі) [PERSON] , та з 1985 року і по теперішній час разом з ним проживав його син (позивач у справі) [PERSON] Заповіт від імені [PERSON] у Пантазіївській сільській раді не посвідчувався. Відповідно до витягів з погосподарських книг та довідки, виданої виконавчим комітетом Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 05.06.2019 за №179, станом на 26.08.1995 житловий будинок [ADDRESS] рахувався за [PERSON] Правовстановлюючими документами дана селища рада не володіє. Згідно з інформацією Знам`янського міжміського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 21.03.2019 №207, станом на 01.01.2013 житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , по даному підприємству не зареєстрований, технічна документація відсутня, право власності не видавалося і не реєструвалося. Відповідно до з інформації, наданої Знам`янським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» від 19.03.2019 за №47, станом на 01.01.2013 по житловому будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому [PERSON] , у даному підприємстві реєстрація прав власності на нерухоме майно не проводилася. Згідно з результатами проведеної технічної інвентаризації станом на 21.01.2019 здійснення самочинних забудов, добудов, перепланування не виявлено. Вказаний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами побудовані до 05.08.1992 та не підлягають прийняттю в експлуатацію. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Знам`янського районного нотаріального округу Кіровоградської області Тепляковим В.М. 19.03.2019 заведена спадкова справа №23/2019, заяви про прийняття спадщини надійшли від позивачів. Інші спадкоємці відсутні. Постановою приватного нотаріуса Знам`янського районного нотаріального округу Кіровоградської області Теплякова В.М. №285/02-31 від 15.06.2019, позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка та батька [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно та у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на вказане майно за спадкодавцем. Таким чином, позивачі, будучи спадкоємцями першої черги за законом, прийняли спадщину після смерті чоловіка та батька шляхом подачі заяв у встановлений законом строк до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а тому з часу відкриття спадщини вона належить їм в рівних частках та вони мають право на спадкування вищезазначеного житлового будинку. Однак, відсутність документів, які могли б підтвердити право власності та належність майна спадкодавцеві, а також відсутність державної реєстрації права власності на вказане майно за спадкодавцем є перешкодою у отриманні свідоцтв про право на спадщину за законом на ім`я позивачів. Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 №10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст.3 вказаного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 №6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто, до 05.08.1992 не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011 №40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30.07.2012 №40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 №1692/5), листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. З цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті чоловіка та батька відповідно, прийняли спадщину шляхом подання відповідних заяв нотаріусу, однак у позасудовому порядку не мають можливості реалізувати свої права на спадщину з причин відсутності державної реєстрації права власності на житловий будинок та правовстановлюючих документів, беручи до уваги визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved