Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивачі звернулися до районного суду з позовом, в якому позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 55 904,95 грн., а позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 95 368,42 грн. Позов мотивований тим, що 11.02.2016 р. по вул. Кирилівська, 20 у м. Києві внаслідок зіткнення трамвая бортового номеру [NUMBER] під керуванням [PERSON], який є робітником відповідача та порушив вимоги ПДР, були пошкоджені автомобілі позивачів марки «Рено» д.н.з. [NUMBER] та «Хонда» д.н.з. [NUMBER]. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.11.2016 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, з накладенням штрафу. В результаті протиправних дій працівника відповідача позивачу [PERSON], як власнику пошкодженого автомобіля «Рено» д.н.з. [NUMBER], заподіяно матеріальний збиток в розмірі 55 904,95 грн., встановлений звітом № 65/2-16 від 16.02.2016 року. Згідно звіту ТОВ «Бізнес Ассіст» матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Хонда» д.н.з. [NUMBER], внаслідок його пошкодження, складає 95 368, 42 коп. В судовому засіданні представник позивачів підтримала позовні вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог позивача [PERSON], що стосується вимог позивача [PERSON], то в цій частині просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що представник КП «Київпастранс» не був повідомлений належним чином про огляд автомобіля «Хонда» д.н.з. [NUMBER] та вважають, що сам звіт ТОВ «Бізнес Ассіст» від 22.02.2016 року зроблений на основі рахунку-фактури від 12.02.2016 року. Після оголошення перерви в судове засідання представник відповідача, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, повторно не з'явився, в зв'язку з чим суд закінчив розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 11 лютого 2016 р. о 12.20 год., [PERSON] керуючи трамвайним вагоном Т-3 бортовий номер [NUMBER], рухаючись по вул. Кирилівська, 20 в місті Києві, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, що призвело до сходу з колії задньої тележки вагону та здійснило зіткнення з припаркованим автомобілем «Рено» д.н.з. [NUMBER] та «Хонда» д.н.з. [NUMBER], що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху України. Позивач [PERSON] є власником автомобіля марки «Рено» д.н.з. [NUMBER], а позивач [PERSON] є власником автомобіля «Хонда» д.н.з. [NUMBER], які були пошкоджені у зазначеному вище ДТП. Як вбачається з довідки АТ «УкрСиббанк» від 16.03.2017 року кредитний договір, згідно якого заставним майном був транспортний засіб марки «Хонда» д.н.з. [NUMBER] припинив свою дію, у зв'язку з виконанням зобов'язань у повному обсязі [PERSON] Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.11.2016 р [PERSON] визнано винним у скоєнні передбаченого ст. 124 КУпАП адміністративного правопорушення, яке виразилося у порушенні вимог ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів ( а.с. 7). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, факт завдання матеріальної шкоди позивачам водієм трамвайного вагону Т-3 бортовий номер [NUMBER] є встановленим і доказуванню не підлягає. В судовому засіданні достовірно встановлено, що ДТП, внаслідок якого 11.02.2016 р. пошкоджено автомобілі позивачів, сталася під час перебування водієм [PERSON] у трудових відносинах з відповідачем та виконання ним своїх службових обов'язків. Частиною 2 статті 1172 ЦК України встановлено, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно роз'яснень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідальність юридичної особи настає у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває з даною організацією в трудових відносинах і шкоду заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, тимчасовим, сезонним, за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації». З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що КП «Київпастранс» є особою відповідальною за заподіяну позивачам матеріальну шкоду. Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому в зазначеній статті конкретизується перелік збитків, які мають бути обов'язково відшкодовані виною особою у разі їх завдання, а саме: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 22.02.2016 р. № 65/2-16, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Рено» д.н.з. [NUMBER], становить 55 904,95 грн. Згідно звіту ТОВ «Бізнес Ассіст» від 17.02.2016 року матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Хонда» д.н.з. [NUMBER], внаслідок його пошкодження, складає 95 368, 42 коп. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що КП «Київпастранс» не був повідомлений про огляд автомобіля «Хонда» д.н.з. [NUMBER], оскільки матеріали звіту ТОВ «Бізнес Ассіст» від 17.02.2016 року містять електронне повідомлення № 261, яке було направлено на адресу трамвайного депо. Згідно з наданими документами, зазначені дослідження проведені особою, що відповідно до діючого законодавства має право на складання звіту товарознавчого дослідження, та підстав ставити під сумнів висновки, в т.ч. і встановлення розміру шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу, викладені спеціалістом, у суду не має. Звіт про визначення вартості матеріального збитку від 22.02.2016 р. № 65/2-16 та звіт ТОВ «Бізнес Ассіст» від 17.02.2016 року відповідно до ст. 64 ЦПК України є письмовими доказами, відповідно до ст.ст.58, 59 ЦПК України є належними та допустимими доказами, у суду не має підстав ставити під сумнів встановлений даними доказами розмір матеріальної шкоди, в зв'язку з чим суд не приймає до уваги заперечення сторони відповідача. Приписами ч. 1 ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини: якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. На спростування доводів сторони позивача [PERSON] стороною відповідача не надано іншого документа на підтвердження розміру матеріальної шкоди в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Хонда» д.н.з. [NUMBER]. А тому суд не погоджується із запереченнями сторони відповідача в частині того, що звіт ТОВ «Бізнес Ассіст» від 17.02.2016 року складений лише на основі рахунку-фактури наданого позивачем-2 експерту. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в результаті пошкодження власності позивачів, що сталося внаслідок ДТП, яка мала місце 11.02.2016 р., позивачу [PERSON] заподіяна матеріальна шкода в розмірі 55 904, 95 грн., а позивачу [PERSON] у сумі 95 368, 42 грн. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимогу зазначеної норми цивільно-процесуального Закону, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 559,05 грн., а на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума судового збору 953,68 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 1166, 1172 ЦК України,

Outcome: approved