Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою, визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 13.09.1996 року, згідно розпорядження органу приватизації АТ «СКМЗ» від 13.09.1996 року, є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідач з моменту реєстрації у квартирі не мешкає, речей його немає, з реєстраційного обліку за вказаною адресою до теперішнього часу не знявся. Позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] в м. Краматорську Донецької області. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, але надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 13.09.1996 року, згідно розпорядження органу приватизації АТ «СКМЗ» від 13.09.1996 року, [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] (а.с.11). Відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2008 року по теперішній час, що підтверджується актом КП «СЄЗ» від 10.10.2014 року (а.с.13). Згідно довідки з місця реєстрації відповідач зареєстрований у [ADDRESS] Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. ст. 150, 155 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою). Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При таких обставинах, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. На підставі викладеного й

Outcome: approved