Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з даним позовом до відповідача, зазначивши, що [INFO] року помер чоловік та батько позивачів, після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами розташований по [ADDRESS]. Дане домоволодіння 27 грудня 1984 року Актом передачі у власність переселенцю, передано спадкодавцю директором радгоспу «Дніпро» [PERSON] та головою робочого комітету [PERSON] у присутності прораба союзу [PERSON] Таким чином вказаний будинок э спільною сумісною власністю подружжя спадкодавця та позивача [PERSON] Позивачі є спадкоємцями за законом першої черги, які на момент відкриття спадщини проживали разом зі спадкодавцем по [ADDRESS]. З метою реалізації свого права на отримання свідоцтв про право на спадщину за законом, позивачі звернулись до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину. 02 серпня 2018 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєво Наталією Сергіївною позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на домоволодіння [ADDRESS] у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів на зазначене спадкове майно. Згідно довідки КП «Дніпроптеровське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 9584 від 05.07.218 року та відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, на момент смерті спадкодавця, право власності на зазначене домоволодіння за померлим [PERSON] не зареєстроване. Позивачі просили суд визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку житлового будинку з надвірними спорудами розташованого за адресою: [ADDRESS], яка є часткою позивача у спільній сумісній власності подружжя, а також визнати за позивачами, за кожним, право власності на 1/8 частку житлового будинку з надвірними спорудами розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] та її представник у судове засідання не з'явились, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити та слухати справу у їх відсутність. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити та слухати справу у їх відсутність, про що надали письмові заяви. Представник відповідача у судове засідання не з'явилась, надала відзив, згідно якого позовні вимоги не визнала, посилаючись на відсутність спору між сторонами. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за відсутність представника третьої особи та ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, вважає, позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що 10 січня 1984 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після реєстрації шлюбу Таран, складено відповідний актовий запис № 25 органом державної реєстрації актів цивільного стану, що видав свідоцтво про шлюб [PERSON] відділ ЗАГС м. Дніпропетровська. Від спільного подружнього життя [PERSON] та [PERSON] мають дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно Акта, затвердженого головою Дніпропетровської районної ради народних депутатів від 27 грудня 1984 року, директором радгоспу «Дніпро» [PERSON] та головою робочого комітету [PERSON] у присутності прораба союзу [PERSON] та переселенцю, який прибув відповідно до квитку переселенця № 139321, [PERSON] переданий будинок, побудований в 1984 році, який знаходиться на вул. Обласній, №48, розміром 7Х10=70 кв.м., з 4-х кімнат з надвірними спорудами. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР передбачено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Відповідно до п.9 Додатку, одним з таких правовстановлюючих документів є Акт про передачу будинку у власність переселенцю. Згідно відповіді на запит № 9584 від 05.07.2018 року станом на 31.12.12 технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] КП «ДМБТІ» ДОР не проводилась. Проте відсутність реєстрації на момент набуття права власності, не може бути підставою оспорювання такого права. Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки будинок з надвірними спорудами передано у власність [PERSON], 27 грудня 1984 року, за час шлюбу з [PERSON], таке майно вважається спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на Ѕ домоволодіння [ADDRESS] з надвірними спорудами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. [INFO] року помер [PERSON], про що 27.04.2006 року складено відповідний актовий запис № 792 органом державної реєстрації актів цивільного стану, що видав свідоцтво про смерть [PERSON] відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори відмовлено позивачам в видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на домоволодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлого [INFO] року у зв'язку з тим, що спадкоємцями не подано правовстановлюючі документи на зазначене спадкове майно. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникне у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). До складу спадщини входять всі прав та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За встановлених обставин, зважаючи на те, що позивачі у передбаченому законом порядку прийняли спадщину, суд дійшов висновку, що в цій частині позовних вимог позов обґрунтований обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок позивача. Суд не приймає до уваги заперечення проти позову представника відповідача, оскільки вони спростовуються вищенаведеними доказами

Outcome: approved