Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом, який у подальшому уточнили, до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу в частині, що стосується покупця та визнання права власності на майно. У своїх вимогах зазначили, що, згідно з договором купівлі-продажу від 14.10.1999 року, посвідченим [PERSON] , приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, [PERSON] , [INFO] , купив домоволодіння [ADDRESS] . При цьому, з 04.07.1986 року по 29.07.2004 року, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , тобто вищезазначене нерухоме майно було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] . Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року, додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 12 жовтня 2020 року та ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року у цивільній справі № 212/9513/19: - «визнати домоволодіння [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , та поділено спільне сумісне майно, шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності по Ѕ частці за кожним на домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку Ф, загальною площею 74,9 квадратних метрів, житлової площі 57,9 квадратних метрів, сараю - Е, підвалу - В, замощень І, водоколонки ІІ, огорожі № 1-3, металевого гаражу Ж». 21.01.2021 року було проведено державну реєстрацію права [PERSON] на Ѕ частку спільної часткової власності - спірного житлового будинку. Проте, одразу після Державної реєстрації 21.01.2021 року права власності [PERSON] на Ѕ частину вищезазначеного домоволодіння, остання розповіла своїм дітям, позивачам по справі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про раніше невідомі їм обставини, які сильно впливають на їх права. А саме - що для купівлі вищезазначеного домоволодіння, [PERSON] та [PERSON] продали чотирикімнатну квартиру у м.Черкаси, частки якої належали, на той момент неповнолітнім: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Продаж даної квартири, було вчинено [PERSON] та [PERSON] , з метою купівлі домоволодіння [ADDRESS] , у спільну сумісну нерухому власність всіх вищезазначених співвласників квартири [ADDRESS] . Позивачі вважають, що спірне нерухоме майно - домоволодіння було придбане в тому числі для них і в тому числі за їх кошти, тому у суду є всі підстави для визнання їх також покупцями спірного майна та визнати за ними право власності на частки майна. Ухвалою суду від 03.06.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 12 серпня 2021 року. Ухвалою суду від 12.08.2021 року закрито підготовче судове засідання, справ призначено до судового розгляду. Позивачі по справі, кожен окремо звернулися до суду з заявами про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність, Вимоги, викладені у уточненій позовній заяві, визнає в повному обсязі, вважає їх обґрунтованими, проти їх задоволення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи повідомлені своєчасно та належним чином, від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про задоволення заявлених вимог з таких підстав. Згідно ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі договору купівлі-продажу від 14.10.1999 року, АВЕ № 545849, посвідченим [PERSON] , приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, [PERSON] , 24.10.1960, купив домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку Ф, загальною площею 74,9 квадратних метрів, житлової площі 57,9 квадратних метрів, сараю - Е, підвалу - В, замощень І, водо колонки ІІ, огорожі № 1-3, металевого гаражу Ж. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 04.07.1986 року Дзержинським відділом РАГС м. Кривого Рогу; свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] , виданим 14.02.2012 року Жовтневим відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, вищезазначене нерухоме майно було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] .. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2020 року, додатковим рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 12 жовтня 2020 року та ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2021 року у цивільній справі № 212/9513/19: - «визнати домоволодіння [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , та поділено спільне сумісне майно, шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності по Ѕ частці за кожним на домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку Ф, загальною площею 74,9 квадратних метрів, житлової площі 57,9 квадратних метрів, сараю - Е, підвалу - В, замощень І, водоколонки ІІ, огорожі № 1-3, металевого гаражу Ж». 21.01.2021 року було проведено державну реєстрацію права [PERSON] на Ѕ частку спільної часткової власності - житлового будинку Ф загальною площею 74,9 квадратних метрів, житлової площі 57,9 квадратних метрів зі складовими частинами (сарай - Е, підвал - В, замощення І, водоколонка ІІ, огорожа № 1-3, металевий гараж Ж) за адресою: [ADDRESS] . Проте, як зазначили позивачі у своїй позовній заяві, одразу після Державної реєстрації 21.01.2021 року права власності [PERSON] на Ѕ частину вищезазначеного домоволодіння, остання розповіла своїм дітям, позивачам по справі, : [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , про раніше невідомі їм обставини, які сильно впливають на їх права. А саме - що для купівлі вищезазначеного домоволодіння, [PERSON] та [PERSON] продали чотирикімнатну квартиру у м. Черкаси, частки якої належали, на той момент неповнолітнім: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На підставі розпорядження № 370 від 18.09.1996 року органу приватизації Придніпровського райвиконкому м.Черкаси, було видано свідоцтво № 12046 від 02.10.1996 року про право спільної сумісної власності [PERSON] та членів його сім`ї: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 78,2 кв.м. Згідно з рішенням № 215 від 06 жовтня 1999 року Органу опіки та піклування Придніпровського райвиконкому м.Черкаси про дозвіл на продаж квартири, що належить неповнолітнім: - « Орган опіки та піклування Придніпровського райвиконкому м.Черкаси, розглянувши подані матеріали та враховуючи інтереси неповнолітніх: [PERSON] , 1986 р.н.; [PERSON] , 1989 р.н.; [PERSON] , 1983 р.н., надав згоду на дозвіл гр. [PERSON] , законному опікуну неповнолітніх дітей: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , на продаж частин квартири в м.Черкаси, належних неповнолітнім, за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з купівлею квартири у [ADDRESS] , при умові реєстрації неповнолітніх власниками». Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України). У статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» зазначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із частиною шостою статті 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.) Укладення батьками правочинів предметом яких є житлові приміщення, право користування якими та право власності, мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України. Таким чином, на час укладення договору купівлі-продажу від 08.10.1999 року АВЕ № 680623, у квартирі [ADDRESS] , разом з дорослими, були зареєстровані і проживали неповнолітні діти, які також мали свої частки (рівні між собою та - з частками дорослих) у праві спільної сумісної власності - даної квартири, продаж даної квартири, було вчинено [PERSON] та [PERSON] , з метою купівлі домоволодіння [ADDRESS] , у спільну сумісну нерухому власність всіх вищезазначених співвласників квартири [ADDRESS] ., згідно з рішенням № 215 від 06 жовтня 1999 року Органу опіки та піклування Придніпровського райвиконкому м. Черкаси, основною умовою дозволу на продаж частин даної квартири, що належали неповнолітнім: [PERSON] , 1986 р.н.; [PERSON] , 1989 р.н.; [PERSON] , 1983 р.н., була реєстрація цих неповнолітніх осіб, співвласниками купленого спільного сумісного нерухомого майна - домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; Але, всупереч вищезазначеним обставинам, право власності на придбане домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано лише за [PERSON] (титульний власник), а у [PERSON] - прихована частка. При цьому, відповідно до ст.217 ЦК України - недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. У відповідності до п. 26 роз`яснень Верховного Суду України від 04.08.2001 року Правових позицій, щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ, в тому числі зобов`язань, що виникають з угод - якщо, при розгляді позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з тих підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд, встановивши факт, що придбане майно, було отримано за кошти саме цієї особи і для неї, та за наявності відсутності інших підстав для визнання даної угоди недійсною, визнає, відповідно до ( ст. ст. 58, 60 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року) ст. 235 Цивільного Кодексу України в редакції 2004 року - недійсним лише в частині, що стосується покупця, зазначивши покупцем майна за даним договором особу, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладалась спірна угода. У відповідності до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року - згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Матеріалами справи встановлено, що спірне майно було придбане в тому числі для них і в тому числі за їх кошти, тому у суду є всі підстави для визнання їх також покупцями спірного майна та визнати за ними право власності на частки майна. Тобто, спірний договір купівлі-продажу від 14.10.1999 року має бути визнаний недійсним в частині, що стосується покупця - [PERSON] , з зазначенням покупцями домоволодіння за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . При цьому, необхідно визнати право власності: на 1/5 частину домоволодіння за [PERSON] ; на 1/5 частину домоволодіння за [PERSON] ; на 1/5 частину домоволодіння за [PERSON] , залишивши у власності [PERSON] 1/5 частину домоволодіння та - у власності [PERSON] 1/5 частину домоволодіння. Відповідно до п. п. 3, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; справедливість, добросовісність та розумність. Ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності. У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved