Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності, в якому зазначила, що їй на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2013 р. належить 3\\4 часток квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2008 р. по цивільній справі №2\\161\\08 право власності на 1\\4 частину спірної квартири визнано за [PERSON], але відповідач не зареєструвала право власності на зазначене нерухоме майно відповідно до вимог чинного законодавства. Спірна квартира розташована в будинку ОСББ «Істок-8» (колишній ЖБК «Істок-8»), є двокімнатною, загальною площею 49,94 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., складається з кімнати площею 10,5 кв.м. і кімнати площею 17,1 кв.м. До складу квартири входять також службові приміщення: кухня площею 6,9 кв.м., вбиральня площею 1,1 кв.м., ванна кімната площею 2,0 кв.м., коридор площею 9,8 кв.м., комора площею 0,6 кв.м., балкон площею 1,944 кв.м. Належна відповідачу 1\\4 частка житлової площі квартири складає 6,9 кв.м. (27,6 кв.м. : 4 = 6,9 кв.м.). В квартирі відсутня відокремлена кімната площею 6,9 кв.м., тому виділити належну відповідачу частку в натурі або встановити порядок користування жилим приміщенням в спірній квартирі неможливо, відповідач не є родичкою позивача, сторони не пов'язані спільним побутом, з вини відповідача та її близького оточення між співвласниками квартири систематично виникають спори та сварки з приводу користування нерухомим майном, тривалий час позивач була змушена з метою захисту своїх порушених прав звертатись до правоохоронних органів та до суду за вирішенням конфліктних ситуацій, що унеможливлює спільне користування спірним майном. Зважаючи на те, що частка відповідача в спірній квартирі є незначною і з урахуванням розміру житлової площі в квартирі не може бути виділена в натурі, а припинення права власності на частку в спільному майні не завдасть шкоди відповідачу, яка забезпечена житлом за місцем своєї реєстрації, просить припинити право власності [PERSON] на 1\\4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] та визнати за позивачем право власності на 1\\4 частку спірної квартири, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала повністю, в поясненнях до суду зазначила, що, не зважаючи на те, що в спірній квартирі тривалий час (з 1993 р. по 2009 р.) проживали подружжя [PERSON] з сином, за життя право власності на квартиру ними оформлено не було. Оскільки за даними технічного паспорту на квартиру, виготовленого ОП ЗМБТІ станом на 15.05.2008 р. власником квартири зазначена [PERSON] вважає, що право власності на 3\\4 частини квартири набуто позивачем незаконно, а наданий нею до позовної заяви технічний паспорт на квартиру є підробленим, оскільки в жовтні 2013 р. технічна інвентаризація квартири не проводилась, що підтверджується листами ТОВ ЗМБТІ. Також вважає [PERSON] неналежним власником 3\\4 частин спірної квартири, оскільки її право власності на частку квартири зареєстровано на підставі рішення суду від 13.06.2013 р., хоча Свідоцтво про право на спадщину за заповітом у позивача відсутнє, що суперечить вимогам ч.1 ст. 1297 ЦК України. Вважає, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності одноособово [PERSON] про що зазначено в технічному паспорті на квартиру, тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи - голова ОСББ «Істок-8» суду пояснила, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] дійсно проживали подружжя [PERSON] разом з сином. Оскільки квартира знаходилась в будинку ЖБК, членом якого був [PERSON], ними був сплачений пайовий внесок в повному обсязі, але документи про право власності не оформлено. Після смерті сина [PERSON], потім чоловіка [PERSON], в квартирі залишилась проживати [PERSON] Після її смерті в квартирі тривалий час ніхто не жив, утворилась заборгованість по сплаті комунальних платежів та витрат на утримання будинку. Особисто голова ОСББ неодноразово пропонувала співвласникам вирішити між собою питання щодо викупу будь-ким із співвласників частки квартири або продажу квартири в цілому, але між співвласниками постійно відбувались сварки, що унеможливлює вирішення спору мирним шляхом. Проти задоволення позову не заперечує. Третя особа [PERSON] суду пояснила, що вона була власницею квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в 1991 р., але в подальшому, шляхом обміну, в якому приймали участь три об'єкти нерухомого майна, вона обміняла зазначену квартиру на інше житло. Будь-якого стосунку до спірної квартири не має, власником спірної квартири себе не вважає, проти задоволення позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено: Сторони по справі є співвласниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2013 р. є власником 3\\4 частин спірної квартири; право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також відповідно до рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2008 р. по цивільній справі №2\\161\\08 право власності на 1\\4 частину спірної квартири визнано за [PERSON] Право власності на зазначену частку квартири відповідачем не зареєстровано. Спірна квартира розташована в будинку ОСББ «Істок-8», квартира є двокімнатною, загальною площею 49,94 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., складається з кімнати площею 10,5 кв.м. і кімнати площею 17,1 кв.м. До складу квартири входять також службові приміщення: кухня площею 6,9 кв.м., вбиральня площею 1,1 кв.м., ванна кімната площею 2,0 кв.м., коридор площею 9,8 кв.м., комора площею 0,6 кв.м., балкон площею 1,944 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Як вбачається з пояснень представників сторін у судовому засіданні, між останніми склались стійкі неприязні стосунки щодо володіння нерухомим майном - спірною квартирою. Сторони по справі не є родичами, не пов'язані спільним побутом. Жоден із співвласників в квартирі не зареєстрований і не проживає, але вирішити питання щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, яке знаходиться в спільній частковій власності, сторони не в змозі, оскільки відповідач не погоджується на будь-які пропозиції щодо вирішення спору мирним шляхом, бо вважає єдиним одноособовим власником спірного майна іншу особу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, аналізуючи надані по справі докази, встановив, що в матеріалах цивільної справи наявні судові рішення: рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20.03.2008 р., за яким право власності на 1\\4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом, а також рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2013 р., за яким право власності на 3\\4 частки зазначеної квартири визнано за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Обидва судові рішення набули законної сили. Право власності позивачки [PERSON] на 3\\4 частки зазначеної квартири в порядку спадкування за заповітом, визнаних за останньою рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.06.2013р., зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, судовими рішеннями, які набули законної сили, встановлені обставини щодо права власності сторін по справі на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS], тому відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню в межах наявної цивільної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення на завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24.04.2015 р., виконаної Регіональним центром судових експертиз, поділ спірної квартири в натурі є неможливим, оскільки площа та розташування приміщень в квартирі [NUMBER] в житловому будинку [ADDRESS] не дозволяють з технічної точки зору розробити варіанту розділу в натурі квартири за адресо: [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] у відповідності з частками співвласників ([PERSON] - ? частки, [PERSON] - ? частка), так як, відповідно до вимог нормативних документів, які діють в галузі будівництва на території України (відповідно п.2.22, п.2.24 ДБН В.2.2-15-2005, п.8.11 ДБН В.3.2-2-2009 « Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» мінімальна площа однокімнатної квартири не менш 30,0 м.кв., а також для обладнання роздільних окремих квартир необхідне наявність 2-х приміщень з площами не менше 15,0 м.кв. (в подальшому житлові кімнати), 2-х приміщень не менше 7,0 м.кв. (в подальшому кухні), 2-х санвузлів. В досліджуваній квартирі [NUMBER] в житловому будинку [ADDRESS], відсутні необхідні приміщення, а також відсутня технічна можливість облаштування таких приміщень. Як зазначила в своїх поясненнях представник відповідача [PERSON], відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], забезпечена житлом в цій квартирі (має право на частку квартири внаслідок участі в її приватизації), але надати докази з цього приводу до матеріалів справи представник відповідача відмовилась, посилаючись на приписи Закону України «Про захист персональних даних». Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що ? частка спірної квартири, що належить відповідачці є незначною з урахуванням загального розміру житлової площі спірної квартири, і з урахуванням розміру житлової площі в квартирі не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права власності на частку в спільному майні не завдасть шкоди відповідачу, яка забезпечена житлом і має право власності на частку квартири за місцем своєї реєстрації і проживання, суд вважає за можливе припинення права відповідача на частку в спільному майні. Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України умовою припинення права власності особи на частку в спільному майні є попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Вартість спірної квартири відповідно до висновків про оцінку ринкової вартості від 19.03.2014 р. складає 293 999,28 грн. Таким чином, вартість 1\\4 частки квартири, що належить відповідачу, складає 73 499,82 грн. Зазначена сума коштів внесена позивачем на депозитний рахунок суду, що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» від 21.10.2014 р. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати.

Outcome: approved