Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, зазначаючи, що вони є власниками житлового будинку № 2 по вулиці Першотравневій у м. Пологи Запорізької області. Відповідач є сином співмешканки їх померлого батька, яка померла раніше за їх батька. Відповідач на даний час зареєстрований у належному їм будинку, хоча з січня 2004 року у ньому не проживає і не використовує житлову площу за належністю. Реєстрація відповідача у будинку позивачів порушує право власності останніх і перешкоджає здійсненню ними права відчуження будинку, якщо це виявиться необхідним. Тому на підставі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. 386, ст. 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України просять усунути перешкоди у користуванні ними правом власності та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку, розташованому за адресою: Запорізька область, м. Пологи, вул. Першотравнева, 2. Позивачі у судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення та довідка про доставку sms-повідомлення про виклик до суду, але подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують повністю, не заперечують проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення за наявності обставин, передбачених у ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Відповідач [PERSON], місце реєстрації якого за адресою, зазначеною позивачем у позові, підтверджене відповіддю органу місцевого самоврядування на запит суду, будучи повідомленим про розгляд справи в суді відповідно до абз.3 ч.5 ст.74 ЦПК України, у судове засідання не зявився, із заявами про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи з певних причин до суду не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку у судове засідання без поважних причин належним чином повідомленого відповідача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, а також заяву представника позивача про можливість заочного розгляду справи, суд вбачає підстави для ухвалення у даній справі заочного рішення. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копій свідоцтв про право на спадщину за законом від 20.03.2017 року, копій Витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.03.2017 року, копій Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2017 року, копії Технічного паспорта на житловий будинок № 2 по вул. Першотравнева у м. Пологи, вбачається, що позивачі є співвласниками у рівних частках житлового будинку № 2 по вул. Першотравнева у м. Пологи Пологівського району Запорізької області. Відповідно до копії довідки Виконавчого комітету Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області від 31.03.2017 року № 768, а також довідки Пологівської міської ради Запорізької області від 12.04.2017 року № 925/02-01-10 [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним судом України у постановах від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно зі ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобовязані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено, що відповідач не є власником житлового будинку, не є членом сімей власників будинку, не є наймачем житлового будинку (його частини), не проживає у ньому з 2004 року, витрати по його утриманню не несе. Тобто, на даний час відсутні правові підстави для збереження за ним житлового приміщення. Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Факт реєстрації відповідача у житловому будинку позивачів у майбутньому може створити перешкоди для здійснення власниками будинку свого права на його відчуження, а можливість заявлення відповідачем про своє право на проживання у вказаному будинку може створити перешкоди для користування позивачами своїм майном. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved