Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог Берегівський районний відділ головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначили, що квартира [ADDRESS], належить їм на праві свідоцтва на право спільної часткової власності [NUMBER] від 27.09.2005 року, яке видано підставі розпорядження комісії по приватизації житла виконкому Батьовської селищної ради під №39 від 30.08.2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 27.09.2005 року. Вже більше року відповідач [PERSON], значиться зареєстрованою у вищевказаній квартирі, однак не проживає у ній, так і по сьогоднішній день вона зареєстрована в квартирі [ADDRESS] Сам факт реєстрації відповідача за їх адресою створює для них перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм житлом. Вважають, що відповідач втратила право на користування квартирою квартирою [ADDRESS], оскільки не проживає в даній квартирі більше року. Наявність формальної реєстрації відповідача за вище вказаною адресою, створює для позивачів незручності, порушує їх право власності на нерухоме майно та тягне за собою збільшення розміру плати за комунальні послуги. У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, однак подали заяви, згідно яких просять розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі з підстав викладених в позові та доданих письмових доказів. Проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до ст. 76 ЦПК України, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Берегівського РВ ГУДМС в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просить суд справу розглянути без його участі та прийняти рішення на розсуд суду. Перевіривши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, пришов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві свідоцтва на право спільної часткової власності [NUMBER] від 27.09.2005 року, яке видано підставі розпорядження комісії по приватизації житла виконкому Батьовської селищної ради під №39 від 30.08.2005 року, належить квартира [ADDRESS] (а.с. 3). Зазначений договір зареєстрований у ДРП 27.09.2005 року, про що надано витяг № 8460617 (а.с. 5). Також, з листа Берегівського РВ ГУДМС України в Закарпатській області №16/12 від 05.01.2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO], значаться на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS]. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до змісту ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця перебування та місця проживання осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до ст. 7 цього ж Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви самої особи; судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; інших документів які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Ст. 29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Суд вважає, що право позивачів вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю порушено та підлягає захисту, у зв'язку з існуванням факту реєстрації відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. На підставі вищенаведених обставин у суду достатньо підстав для висновку щоб визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, так як остання має тільки формальну реєстрацію у вказаній квартирі, але не проживає в ній більше року. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Позивачами вимоги позову повністю доведені, на підставі наданих доказів, що свідчать про порушення їх права, яке підлягає захисту в обраний позивачами спосіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved