Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивачі просять стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість по договору про надання споживчого кредиту № 11377143000 від 28 липня 2008 року у сумі 6008,23 доларів США 23 цента, що за курсом НБУ станом на 03.07.2014 року становить 71144,12 гривень, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 28.07.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» - з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», і відповідачем [PERSON], було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11377143000 в іноземній валюті в сумі 20417,00 доларів 00 центів США, строком користування до 27 липня 2015 року та сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 14,0% річних. Відповідач [PERSON] отримав кошти, проте станом на 03.07.2014 року у відповідача є борг на загальну суму кредиту з урахуванням штрафних санкцій у розмірі 6008 доларів США 23 цента, що за курсом НБУ станом на 03.07.2014 року становить 71144,12 гривень. 23 грудня 2011 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» - з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» і відповідачем [PERSON], укладено Додаткову угоду №2 щодо договірного списання коштів з поточного рахунку позичальника в національній та/або іноземній валюті для погашення кредиту. Крім того даний кредитний договір був забезпечений Договором поруки № 220200 від 28.07.2008 року, укладеним між ними і відповідачем [PERSON], яка відповідно до Договору поруки узяла на себе зобов,язання перед Банком по зобов,язанням відповідача [PERSON] Також з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов,язань Позичальника за кредитним договором між Банком та [PERSON], було укладено Договір поруки № 220223 від 28.07.2008 року, який відповідно до Договору поруки також узяв на себе зобов,язання перед Банком по зобов,язанням відповідача [PERSON] Тому просили в солідарному порядку стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, понесені судової витрати. Представник позивача Ковальчук Р.О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві, додатково пояснивши суду, що оскільки грошові кошти відповідачу надавалися в іноземній валюті, то стягнення боргу повинно бути у доларах. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з,явився, до суду надав письмове заперечення, позовні вимоги визнав частково. В судове засідання з,явився його представник [PERSON], позицію свого довірителя підтримав, позовні вимоги визнав частково, суду повідомив, що відповідач до початку судового засідання визнавав: суму основного боргу у розмірі 1893,75 доларів США, що станом на дату подачі позову складає 22422,00 грн.; 97,29 доларів США, що станом на дату подачі позову складає 1151,91 грн. - відсотки за користування кредитом; 72,46 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. Проте на час розгляду справи відповідачем додатково 03.11.2014 року в погашення основного боргу по кредиту, сплачено 274,00 долари США, і тому його довіритель суму основного боргу зменшує на цю суму і визнає заборгованість у розмірі 1619 доларів 75 центів США - основного боргу; 97,29 доларів США - відсотки за користування кредитом; 72,46 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. В іншій частині позовні вимоги не визнаються виходячи з наступного. Позивач заявив до стягнення кредитну заборгованість у розмірі 5553,49 доларів США. Дана сума складається з простроченої заборгованості - 2393,75 доларів США та залишку строкової заборгованості -3159,74 доларів США. Дана сума заявлена позивачем без достатніх на те підстав. Визначена позивачем сума стягнення тіла кредиту не відповідає дійсності. Так прострочена заборгованість відповідачем була частково погашена на суму 500,00 доларів США, що підтверджується квитанцією № 29 від 23.07. 2014 року,та квитанцією №16 від 03.11.2014 року. За таких умов станом на дату розгляду справи прострочена заборгованість складає 1619,75 доларів США (2393,75 - 7740,00). Інша частина тіла кредиту у розмірі 3159,74 доларів США є сумою, що має бути повернута відповідачем не пізніше 27.07.2015 року, як то зазначено у п 1.2.2. договору кредиту. Проте позивач намагається в судовому порядку достроково стягнути суму, строк повернення якої ще не настав. Такі дії позивач обґрунтовує застосуванням Розділу 4 договору кредиту «Порядок дострокового повернення кредиту з вимогою банку», вимогою № 30-11/13949 від 12.06.2014 року, реєстром поштових відправлень, фіскальним чеком. Вважають, що до цього часу позивач не набув законного права вимоги на дострокове повернення відповідачем тіла кредиту, оскільки термін дострокового повернення тіла кредиту ще не настав. Відповідно до п. 6.1.2. договору кредиту передбачено право банка визнати термін повернення кредиту таким, що настав та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту. Порядок застосування дострокового повернення кредиту зазначений у п.6.2. договору. В разі застосування банком права передбаченого п.6.1.2. договору кредиту, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту є наступним, а саме: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника. Надані суду докази (вимога № 30-11/13949 від 12.06.2014 року, реєстр поштових відправлень, фіскальний чек свідчать про невиконання банком порядку направлення вимоги. Відповідач не отримував будь-яких вимог банку направлених на його адресу цінним листом з описом та повідомленням про вручення. Отже позивач не надав суду доказів надіслання відповідачу вимоги у порядку встановленому умовами договору кредиту. Зазначене на даний час виключає можливість вимагати дострокового повернення кредиту. Крім того він не визнає вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом. До позовних вимог включені суми пені розраховані за період 03.07.2013 року - 11.07.2013 року, 12.07.2013 р. - 31.07.2013 року, строк звернення для стягнення яких позивачем пропущений. Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тому просив позовні вимоги задовольнити частково, а саме в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 1893,75 доларів США, що станом на дату подачі позову складає 22422,00 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 97,29 дол. США, що станом на дату подачі позову складає 1151,91 грн., пені у розмірі 72,46 грн. за несвоєчасне погашення відсотків. Судові витрати розподілити між сторонами пропорційно. Відповідачі [PERSON], [PERSON], в судове засідання не з,явилися, до суду надали письмові заперечення, позовні вимоги не визнали, оскільки позивач станом на дату звернення до суду за законом втратив право вимоги до них як поручителів. Свої заперечення обґрунтовують таким чином, як зазначено у п.7.8. договору кредиту строк його дії встановлюється з дня укладання цього договору і до повного повернення всієї суми кредиту та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування. Пунктом 3.1. договору поруки встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобов'язань боржника. У Постанові №5 від 30.03.2012року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд зазначив, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Умовами договору кредиту встановлено, що позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту (п.1.2.2. договору кредиту). Згідно додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту № 11377143000 від 28.07.2008 року «Графіку погашення кредиту», позивач та відповідач [PERSON], визначили конкретні строки повернення щомісячного платежу, встановивши максимальний залишок заборгованості на відповідну дату. Таким чином позичальник зобов'язався погашати щомісячно суму у розмірі 243,06 доларів США. У постанові від 06.11.2013року Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України по справі № 6-116цс13 зазначено, що якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу. Таким чином Верховний Суд України надав правову оцінку відносинам, у яких зобов'язання виконується щомісячно частками, встановивши кожну частку окремим зобов'язанням. За таких умов позивач, починаючи з дня наступного за граничним строком проведення чергового платежу зазначеного у графіку погашення кредиту, мав реальні відомості про порушення позичальником умов повернення кредиту, усвідомлював наслідки такого порушення та необхідність проведення певних дій, що випливають з такого порушення. У розрахунку заборгованості позивач зазначає, що відповідач [PERSON], з жовтня 2012 року систематично порушує умови кредитного договору та має заборгованість за кредитом. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Матеріали справи (Додаток № 1 до кредитного договору. Довідка - розрахунок заборгованості за кредитом) свідчать про те, що позивач з наступного дня за встановленим днем проведення платежу мав відомості про несплату або часткову несплату позичальником встановленої до оплати суми. Незважаючи на це позивач проявляв бездіяльність відносно стягнення простроченої заборгованості з позичальника чи поручителя, пасивно нараховуючи пеню та відсотки. Постановою від 23.05.2012року Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України по справі № 6-33цс12, що прийнята у подібних правовідносинах за умов пропущення кредитором строку звернення з вимогами до поручителя (за заявою ПАТ «УкрСиббанк» про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2011 року у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «ТWМ», ОСОБА1, ОСОБА 2 про стягнення заборгованості за кредитним договором), відмовлено у задоволенні заяви банка, з підстав закінчення шестимісячного строку звернення кредитора до поручителя. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст.3607ЦПК України). За таких умов у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України та практики Верховного Суду України шестимісячний строк пред'явлення вимог до поручителя сплив, а зобов'язання поруки є припиненим. Тому просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того відповідач [PERSON], у своєму письмовому запереченні звернув увагу на те, що він виступив поручителем, як фізична особа-підприємець, тому у позивача немає підстав звертатися до нього через місцевий загальний суд. Судом встановлено, що 28 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» - з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» і відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11377143000 в іноземній валюті в сумі 20417,00 доларів США 00 центів, строком користування до 27 липня 2015 року, погашенням кредиту згідно графіку та виплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 14% річних. У відповідності до Кредитного договору Банк надав відповідачу [PERSON], грошові кошти. Згідно п.1.2.2. Кредитного Договору відповідач [PERSON], зобов'язаний повернути Кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 27 липня 2015 року та сплачувати відсотки за користування Кредитом шляхом сплати платежів у відповідності до графіку. Згідно додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту № 11377143000 від 28.07.2008 року «Графіку погашення кредиту», позивач та відповідач [PERSON], визначили конкретні строки повернення щомісячного платежу, встановивши максимальний залишок заборгованості на відповідну дату. Відповідно до графіку погашення кредиту, позичальник, тобто відповідач [PERSON], зобов'язався погашати щомісячно суму у розмірі 243,06 доларів США. Крім того в забезпечення виконання взятих зобов'язань позичальника, що випливають з договору про надання споживчого кредиту № 11377143000 від 28 липня 2008 року, відповідно до ст.553 ЦК України, 28.07.2008 року було укладено договори поруки з [PERSON] та [PERSON]. Поручителі відповідно до умов договорів поруки взяли на себе солідарне зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням позичальника, які виникли між банком та позичальником на підставі договору про надання споживчого кредиту № 11377143000 від 28 липня 2008 року. Згідно умов договорів поруки поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами кредитного договору. Вивчивши надані документи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У силу статей 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.610 цього Кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З позовної заяви вбачається, що позивач заявив позов про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 5553,49 доларів США. Як вбачається з наданого розрахунку дана сума складається з простроченої заборгованості - 2393,75 доларів США та залишку строкової заборгованості - 3159,74 доларів США. З наданих відповідачем квитанцій вбачається, що прострочена заборгованість відповідачем [PERSON], частково погашена на суму 774,00 доларів США, що підтверджується квитанціями № 29, №16 від 23.07. 2014 року та 03.11.2014 року. За таких умов станом на дату розгляду справи прострочена заборгованість складає 1619,75 доларів США (2393,75 - 774,00). Інша частина тіла кредиту у розмірі 3159,74 доларів США є сумою, що має бути повернута відповідачем [PERSON], не пізніше 27.07.2015 року, як то зазначено у п. 1.2.2. договору кредиту. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідки порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно п.3.1.3. Кредитного договору сторони погодились про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення сплати Кредиту, відсотків за користування Кредитом за будь-який період, Банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту позичальником. Пунктом 6.1.2. Договору кредиту передбачено право банка визнати термін повернення кредиту таким, що настав та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту. Порядок застосування дострокового повернення кредиту зазначений у п. 6.2. договору. В разі застосування банком права передбаченого п. 6.1.2. договору кредиту, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту є наступним, а саме: Банк повідомляє Позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за Договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою Позичальника, термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов,язковим до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту за умови, що Банк направив за адресою Позичальника повідомлення(вимогу) про порушення зобов,язань Позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а Позичальник не усунув зазначених Банком порушень зобов,язань Позичальника за Договором протягом 31 календарного дня з дати одержання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку,терміни дострокового повернення кредиту та сплати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов,язковим до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги)Банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит, у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги)Банку внаслідок зміни Позичальником адреси. Позивачі на обґрунтування своєї вимоги про дострокове повернення кредиту надали ксерокопії вимог від 12.06.2014 року (а.с.58) та копію реєстру заказних пакетів(а.с.64) та ксерокопію фіскального чеку(а.с.65). надані ксерокопії свідчать про те, що банком не виконані вимоги п.6.1.2 та 6.2. Позивачі не надали суду доказів того, що Банк дійсно рекомендованим листом направляв відповідачу надану ксерокопію вимоги, а відповідач дійсно отримав вказану вимогу і у Банка виникло право дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит. Відповідно до п.4.1. Кредитного договору у разі порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх зобов,язань, передбачених Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частинами) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банку має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті, пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. Розрахунок пені окремо за несвоєчасну сплату Кредиту та відсотків за період прострочення в межах річного строку позовної давності визначений у розрахунку заборгованості, позивачем додано до позовної заяви. З наданого розрахунку вбачається, що до позовних вимог включені суми пені розраховані за період 03.07.2013 року - 11.07.2013 року, 12.07.2013 року - 31.07.2013 року. Суд вважає, що строк звернення для стягнення позивачем пропущений. Оскільки статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.2 ст. 261 ЦК України). У розрахунку заборгованості позивач зазначає, що відповідач [PERSON], з жовтня 2012 року систематично порушує умови кредитного договору та має заборгованість за кредитом. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON], повинен частково відшкодувати позивачу заборгованість за кредитним договором, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 1619 доларів 75 центів США; відсотки за користування кредитом у розмірі 97,29 доларів США; пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 72 гривні 46 копійок. Вимоги позивачів про стягнення в солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог Договору поруки не підлягають задоволенню за таких обставин. Відповідно до п.7.8. Договору кредиту, строк його дії встановлюється з дня укладання цього договору і до повного повернення всієї суми кредиту та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування. Пунктом 3.1. договору поруки встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобов'язань боржника. В той же час сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Умовами договору кредиту встановлено, що позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту (п.1.2.2. договору кредиту). Згідно додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту № 11377143000 від 28.07.2008 року «Графіку погашення кредиту», позивач та відповідач [PERSON], визначили конкретні строки повернення щомісячного платежу, встановивши максимальний залишок заборгованості на відповідну дату. Таким чином позичальник зобов'язався погашати щомісячно суму у розмірі 243,06 долари США. Тобто якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу. Таким чином якщо зобов'язання виконується щомісячно частками, то кожна частка в даному випадку є окремим зобов'язанням. За таких умов позивач, починаючи з дня наступного за граничним строком проведення чергового платежу зазначеного у графіку погашення кредиту, мав реальні відомості про порушення позичальником умов повернення кредиту, усвідомлював наслідки такого порушення та необхідність проведення певних дій, що випливають з такого порушення. У розрахунку заборгованості позивач зазначає, що відповідач [PERSON], з жовтня 2012 року систематично порушує умови кредитного договору та має заборгованість за кредитом. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Матеріали справи (Додаток № 1 до кредитного договору. Довідка - розрахунок заборгованості за кредитом) свідчать про те, що позивач з наступного дня за встановленим днем проведення платежу мав відомості про несплату або часткову несплату позичальником встановленої до оплати суми. Незважаючи на це позивач проявляв бездіяльність відносно стягнення простроченої заборгованості з позичальника чи поручителя, пасивно нараховуючи пеню та відсотки. За таких умов у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України та практики Верховного Суду України, суд прийшов до висновку, що шестимісячний строк пред'явлення вимог до поручителів сплив, а зобов'язання поруки є припиненим. Тому вимоги в частині стягнення з поручителів позовних вимог позовних вимог в повному обсязі не підлягають задоволенню. В той же час посилання відповідача [PERSON], у своєму письмовому запереченні на те, що він виступив поручителем, як фізична особа-підприємець, тому у позивача немає підстав звертатися до нього через місцевий загальний суд є безпідставним. За правилами ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалюється рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати, оскільки позовні вимоги в даному випадку задоволені частково, то і вимоги про стягнення судових витрат, підлягають частковому задоволенню, пропорційно до задоволеної суми.

Outcome: partial