Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про розірвання договору оренди землі. Згідно з яким уточнивши 21 вересня 2017 року позовні вимоги просять розірвати договір оренди землі №548 від 27 червня 2008 року земельного паю кадастровий номер [NUMBER], укладений між ВАТ «Насінневе» та [PERSON], зареєстрований 18 березня 2009 року у Кегичівському РВР за №040969600176 на підставі п.40 вищевказаного договору. Згідно з викладеними в позовній заяві обставинами [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Кегичівською РДА 12 серпня 2005 року на підставі розпорядження №258 від 20 вересня 2002 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010569600034, належала земельна ділянка площею 4,6543 га, кадастровий [NUMBER], призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Чапаєвської селищної ради Кегичівського району Харківської області в межах згідно з планом. Щодо цієї земельної ділянки між [PERSON] та ВАТ «Насінневе» було укладено договір оренди землі від 27 червня 2008 року №548 строком на 10 років. До цього часу будь-яких змін до договору не вносилось, сторони до суду не звертались. У зв'язку зі смертю [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02 червня 2016 року НАТ 952372 право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки кадастровий [NUMBER] перейшло до [PERSON] На іншу 1/2 частину земельної ділянки, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02 червня 2016 року НАТ 952370 перейшло до [PERSON] Згідно з п.40 договору оренди землі №548, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація особи орендаря є причиною для розірвання договору. Оскільки у зв'язку із переходом права власності на земельну ділянку виникли вищенаведені підстави для розірвання договору оренди землі від 27 червня 2008 року №548, позивачі вчасно звернулись до відповідача із заявою про це та додатково повідомили, що бажають самостійно використовувати цю земельну ділянку та просили більше її не обробляти. Відповідач у листі від 18 січня 2017 року №67 відповів, що відмовляється виконувати зобов'язання, передбачене п.40 договору та при цьому посилався на невідомий позивачам договір оренди землі від 13 квітня 2007 року. У відповідь позивачі повторно 10 березня 2017 року письмово повідомили відповідача про необхідність належним чином виконувати зобов'язання встановлене п.40 договору оренди землі №548. До початку розгляду справи по суті, представником відповідача подано зустрічну позовну заяву про зміну договору оренди землі, згідно з якою, 27 червня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Насінневе» (у зв'язку зі зміною типу акціонерного товариства перейменовано у ПрАТ «Насінневе» без проведення реорганізації) укладено договір оренди землі №548, об'єктом оренди за яким є земельна ділянка площею 4,6543 га з кадастровим номером [NUMBER], розташована на території Чапаєвської селищної ради Кегичівського району Харківської області, строком на 10 років. Зустрічний позов обґрунтований тим, що відповідно до вимог законодавства чинного на той період часу, 18 березня 2009 року зазначений договір зареєстровано у Кегичівському РВР, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №040969600176. [INFO] орендодавець за договором померла. Як вбачається із свідоцтв про право на спадщину до [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку, яка є об'єктом оренди за договором. Звертаючись до суду з позовом, позивачі в його обґрунтування посилаються на п. 40 договору, згідно з яким, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря є підставою для зміни або розірвання договору. При цьому, як на думку представника відповідача за первісним позовом, заслуговує уваги той факт, що п. 40 договору не містить умов, що така обставина, як перехід права власності тягне за собою виключно розірвання договору. Натомість, у п. 40 договору зазначено, що така обставина може потягнути за собою два абсолютно різні правові наслідки - або зміна договору або його розірвання. За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 3 ЦК України презюмує свободу договорів разом із рівністю учасників цивільних відносин, а також справедливість, добросовісність та розумність, як загальні засади цивільного законодавства. Частина ж 1 статті 629 ЦК України наголошує на обов'язковості договору для усіх його сторін. В момент укладення договору оренди землі від 27 червня 2008 року, його сторони ([PERSON] та ВАТ «Насінневе») керувались законодавством чинним на той період часу, зокрема визначаючи зміст п. 40 Договору керувались нормами ч.4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором землі. При цьому, на той період часу, земельне законодавство, у тому числі ч.4 ст. 32 зазначеної статті Закону, по-перше, встановлювало альтернативні правові наслідки переходу права власності на земельну ділянку, визначаючи їх як розірвання договору або зміна договору, по-друге, не конкретизувало зміст змін договору, які є наслідком переходу права власності на орендовану земельну ділянку. Пізніше, з 01 січня 2013 року, законодавець конкретизував такі зміни доповнивши Земельний Кодекс України статтею 148-1, яка регулює виключно питання переходу права власності на земельні ділянки та наслідки такого переходу для сторін договору предметом яких є така успадкована земельна ділянка. Так, ч. 1 ст. 148-1 Земельного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки. Частиною 4 ст. 148-1 цього ж Кодексу встановлено, що за згодою сторін договору до нього можуть бути внесені зімни із зазначенням нового власника земельної ділянки. Тож, на сьогодні перехід права власності на земельну ділянку тягне за собою автоматичний перехід прав та обов'язків до нового власника земельної ділянки, тобто автоматичну зміну умов договору без складення письмових документів (додаткових угод). І лише в разі побажань сторін (не обов'язково) сторони можуть внести письмові зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки. З аналізу чинних норм законодавства, норм законодавства, що діяли на момент укладення договору та змісту самого договору вбачається, що зміною умов договору, яка є наслідком переходу права власності на орендовану земельну ділянку є зміна договору із зазначенням нового власника земельної ділянки у такому договорі. При цьому, оскільки законодавство на момент укладення договору прямо не встановлювало автоматичного переходу прав та обов'язків за договором оренди землі, то в даному випадку зміна договору із зазначенням нового власника земельної ділянки повинна відбуватись у порядку, встановленому п. 36 договору та ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» (письмовій формі за взаємною згодою сторін, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку). Враховуючи викладене, 03 жовтня 2016 року за вих. №2014 ПрАТ «Насінневе» звернулось до нових власників орендованої земельної ділянки з пропозицією внести зміни до договору оренди землі від 27 червня 2018 року, а саме, замінити сторону орендодавця [PERSON] спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] До зазначеного листа долучено проект відповідної додаткової угоди з підписом сторони Орендаря, засвідченим печаткою. Однак, згоди між сторонами з цього питання не досягнуто. Частиною 3 ст. 5 ЦК України встановлено, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На момент виникнення правовідносин за договором правові наслідки переходу права власності на земельну ділянку, що передана в оренду, регулювались тільки ч.4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», яка визначала два можливі наслідки - розірвання договору або його зміна, без конкретизації яким саме змінам підлягає договір. На момент же смерті орендодавця за договором є чинним новий акт законодавства - ст. 148-1 ЗК України, яка встановлює зміст зміни договору у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку - і такою зміною є зазначення у договорі нового власника земельної ділянки. З огляду на наведене, представник відповідача за первісним позовом пред'являє зустрічний позов, наголошуючи на тому, що орендар та орендодавець за договором від 27 червня 2008 року є рівними у своїх правах, що п. 40 договору не містить категоричної умови про розірвання договору, а встановлює альтернативу такої обставини, як перехід права власності на орендовану земельну ділянку або розірвання або зміна договору, а також не обмежує орендаря у праві обрати той чи інший правовий наслідок переходу права власності на орендовану земельну ділянку. Позивач за первісним позовом [PERSON] та представник позивача [PERSON], [PERSON], та відповідно відповідач та представник відповідача за зустрічним, в судовому засіданні свій позов підтримали, пославшись на викладені у ньому обставини справи проти задоволення зустрічного позову заперечили. Представник відповідача [PERSON] за первісним позовом та позивача за зустрічним, у судовому засіданні, проти первісного позову заперечив посилаючись на підстави, обставини та доводи зустрічного позову. Зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. У судовому засіданні досліджені: інформація про юридичну особу ПрАТ «Насінневе» із ЄДРПОУ (а.с.6-11); копія договору оренди землі №548 від 27 червня 2008 року з додатками (а.с.12-15,76-79); копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 червня 2016 року, згідно з яким спадкоємцем майна [PERSON] є його дочка [PERSON], спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/2 частини земельної ділянки площею 4,6543 га в межах, згідно з планом, кадастровий номер [NUMBER], на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER], що належав [PERSON] (а.с.16); копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 червня 2016 року, згідно з яким спадкоємцями майна [PERSON] є її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] яким належить по 1/2 частині земельної ділянки площею 4,6543 га в межах, згідно з планом, кадастровий номер [NUMBER], на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER], що належав [PERSON] (а.с.17); копія листа ПрАТ «Насінневе» від 18 січня 2017 року №67 адресований [PERSON] та [PERSON], згідно з яким товариство на їх заяву з проханням не обробляти земельну ділянку, повідомляє, що відсутні правові підстави для задоволення їх прохання, оскільки договір оренди землі є чинним та діє, а тому є обов'язковим для виконання (а.с.18-19); копія листа [PERSON] та [PERSON] адресований ПрАТ «Насінневе» на лист №67 від 18 січня 2017 року, згідно з яким позивачі посилаючись на п.40 договору наполягають на своєму бажанні самостійно обробляти землю та забороняють відповідачу використовувати земельну ділянку, оскільки вважають правочин таким, що втратив чинність (а.с.20); копія листа ПрАТ «Насінневе» від 03 жовтня 2016 року адресованого спадкоємцям орендодавця [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з пропозицією внести зміни до договору, яким замінити сторону орендодавця [PERSON] на спадкоємців та копія додаткової угоди (а.с.40-41, 42-43); копія реєстру відправлення кореспонденції по ПрАТ «Насінневе» за 03 жовтня 2016 року та копії рекомендованих повідомлень про отримання [PERSON] та [PERSON] поштового відправлення (а.с.44,45); копія паспорта [PERSON] (а.с.80); копія Державного акта на право власності на земельну ділянку виданого [PERSON], площею 4,6543 га (а.с.81); копія експлікації земель (а.с.82-83); копія витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку землі (а.с.84); копія висновку з надання земельної ділянки у користування (а.с.85). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд доходить висновку, що вимоги первісного позову підлягають задоволенню з таких підстав. Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (далі - Закон) (в редакції, на момент їх виникнення), іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 78 Земельним кодексом України, право власності на землю це право володіння, користування і розпорядження земельними ділянками. У пункті «б» частини 1 статті 90 цього ж Кодексу закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі. За положеннями ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. За змістом ч.1 ст.210 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону, договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст.18 Закону набирає чинності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ч.3 ст. 31 Закону (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Частиною 4 статті 32 Закону передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Судом встановлено, що на даний час договір оренди землі, що його просять розірвати позивачі, є укладеним (сторони на момент його підписання досягли згоди щодо всіх умов договору, в т.ч. щодо підстав для його розірвання) та чинним (зареєстрованим у встановленому законодавством порядку). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається із матеріалів справи, а саме, пункту 40 оскаржуваного договору, сторони погодилися, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря, є підставою для зміни або розірвання договору. Зазначена умова договору сторонами узгоджена та прийнята, протягом дії договору її не змінено та не оскаржено, доказів існування іншого договору оренди землі або додаткових угод до нього суду не надано, тому суд вважає її достатньою та обґрунтованою підставою для розірвання договору. Крім того, частиною 1 ст. 148-1 Земельного кодексу України, встановлено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов'язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди щодо такої земельної ділянки. При цьому, за ч. 4 ст. 148-1 Земельного кодексу України, вбачається, що у випадку переходу права власності на орендовану земельну ділянку, за згодою сторін договору оренди до такого договору можуть бути внесені зміни із зазначенням нового власника земельної ділянки. З огляду на зазначену норму, суд погоджується з думкою представника відповідача за первісним позовом про те, що внесення змін до договору оренди землі про зазначення нового власника орендованої земельної ділянки є правом сторін, а не їх обов'язком. Водночас, за умови відсутності згоди нового власника земельної ділянки на продовження договірних відносин з ПрАТ «Насінневе», що підтверджується поясненнями позивача та представника позивача за первісним позовом і матеріалами справи, суд вважає зміну договору оренди землі недоцільним та таким, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України. З огляду на наведені обставини та за умови задоволення первісного позову про розірвання договору оренди землі, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову про його зміну. Згідно з п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України, при прийнятті рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 Кодексу, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, витрати по сплаті судового збору у даній справі підлягають присудженню з відповідача на користь кожного з позивачів в сумі по 640 грн.

Outcome: approved