Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що між ними та відповідачем було укладено договори про інвестування житлового будівництва квартир та нежитлових приміщень багатоповерхового житлового будинку в [ADDRESS]. Договорами було передбачено, що відповідач зобов'язується після завершення будівництва ввести житловий будинок в експлуатацію та передати позивачам усі необхідні документи для отримання в КП «ДМБТІ» свідоцтва про право власності. На теперішній час позивачі не мають можливості оформити право власності на свої квартири та нежитлові приміщення, оскільки відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр міста» не надає необхідні документи - державний акт прийняття в експлуатацію будинку та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про його затвердження, іншу документацію. Відповідно до розпорядження міського голови від 14.02.2007 року №74р житловому комплексу по вул.ХХП Партз'їзду присвоєно адресу - вул.ХХП Партз'їзду,[NUMBER]. Оскільки дії відповідача перешкоджають позивачам реєстрації права власності на свої квартири та нежитлові приміщення, посилаючись на ст.ст. 16,182,328 ЦК України, позивачі просили визнати за ними право власності на відповідні квартири в житловому комплексі по [ADDRESS]. Ухвалою суду від 07.02.2014 року позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр міста», третя особа - [PERSON], про визнання права власності на квартиру було залишино без розгляду на підставі п.З ч.І ст.207 ЦПК України. Позивачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було подано уточнену позовну заяву, в якій останні посилаючись на те, що на теперішній час житловий будинок по [ADDRESS] не ведений в експлуатацію, відповідачем не виконані свої зобов'язання щодо передачі позивачам документів для подальшого оформлення права власності та до моменту прийняття житлового будинку в експлуатацію позивачі, як інвестори, є лише власниками майнових прав на інвестовані об'єкти нерухомості, посилаючись на ст.ст. 16,177,178 ЦК України, остаточно просили суд визнати за ними майнові права на відповідні квартири в житловому комплексі по вул.ХХП Партз'їзду в м. Дніпропетровську. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2014 року в задоволені позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просили рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між позивачами та відповідачем було укладено договори про інвестування житлового будівництва квартир багатоповерхового житлового будинку в [ADDRESS]. Відповідно до розпорядження міського голови від 14.02.2007 року №74р житловому комплексу по [ADDRESS] Умовами договорів про інвестування житлового будівництва, укладених між позивачами та відповідачем, було передбачено обов'язок забудовника (відповідача) організувати будівництво житлового будинку, та введення його в експлуатацію у передбаченому законом порядку, після чого допустити інвестора до огляду об'єкта інвестування та передати його по акту прийому-передачі, підготувати та передати інвестору всі необхідні документи для отримання в КП «ДМБТІ» свідоцтва про право власності, виписки про реєстрацію права власності та технічного паспорту на об'єкт інвестування, при умові, що інвестор про інвестував 100% вартості об'єкту інвестування. Свої зобов'язання за договорами позивачі виконали в повному обсязі, сплативши обумовлені останніми суми інвестицій, про що свідчать відповідні листи відповідача. Проте, до теперішнього часу житловий будинок по [ADDRESS] в експлуатацію не введено, та відповідні документи, необхідні для реєстрації позивачами права власності на об'єкти інвестування у передбаченому законом порядку, згідно умов договорів відповідачем не передано. Також з матеріалів справи вбачається, що зазначений житловий комплекс було побудовано на земельних ділянках по вул.ХХП Партз'їзду,[NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] в М.Дніпропетровську, що згідно державних актів на право власності на земельну ділянку належать на праві власності [PERSON] та Приватному підприємству «Центр міста». В уточненому позові позивачі посилаючись на те, що на теперішній час житловий будинок по [ADDRESS] не ведений в експлуатацію та відповідачем не виконані свої зобов'язання щодо передачі позивачам документів для подальшого оформлення права власності, а також, до моменту прийняття житлового будинку в експлуатацію позивачі, як інвестори, є лише власниками майнових прав на інвестовані об'єкти нерухомості, просили суд визнати за ними майнові права на відповідні квартири в житловому комплексі по [ADDRESS]. В обґрунтування правових підстав посилались на ст.ст.16,177,178 ЦК України. Відмовляючи у задоволені позову районний суд послався на те, що оскільки житловий будинок по [ADDRESS] на теперішній час у передбаченому законом порядку в експлуатацію не введено, тому позовні вимоги позивачів щодо визнання майнових прав на розташовані в ньому квартири, не ґрунтуються на законі, а саме ст. 16,177,178,179,182,190,328,331 ЦК України, ст.ст. 1,2,3,4,5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Але з такими висновками повністю погодитись не можна. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладені договори про інвестування житлового будівництва квартир багатоповерхового житлового будинку в [ADDRESS], Так, відповідно до п.п.1.1,3.1.1,3.1.2 вказаних договорів передбачено, що позивачі, як інвестори прийняли участь у фінансуванні будівництва житла з метою отримання у власність квартир у зазначеному будинку шляхом інвестування грошових коштів у будівництво,а саме кожен з них сплатив обумовлену п.2.1 договору вартість квартири, відповідач зобов'язався виконати будівництво житлового комплексу з дотриманням вимог проектної документації, будівельних норм України, ввести його в експлуатацію і протягом 90 днів після цього - передати інвестору об'єкт інвестування за актом приймання-передачі. Тобто за своєю правовою природою укладені між сторонами договори -є інвестиційними договорами, а тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про інвестиційну діяльність». У порушення умов договору відповідач допустив його невиконання в односторонньому порядку, а тому вимоги позивачів про визнання за ними майнових прав на об'єкт інвестування є обґрунтованими. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» в редакції, яка діяла на момент укладення даного договору, об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. За умовами ч. 5 ст. 7 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» об'єкт інвестування - квартира або приміщення соціально- побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення (гаражний бокс, машиномісце тощо) в об'єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном. Відповідно до ст. ст. 509, 526, 629 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання прав. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь-які права пов'язані з майном, відмінні від права власності у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (право на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо). Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загальноприйнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України, на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (далі Закону) інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути, зокрема, рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону суб'єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону відносини, що виникають при здійсненні інвестиційної діяльності на Україні, регулюються цим Законом, іншими законодавчими актами України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Майнове право - це право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні передумови, що є необхідними й достатніми для набуття права власності. З матеріалів справи вбачається, що позивачі, кожен окремо виконали свої зобов'язання за договором інвестиційного житлового будівництва, повністю оплативши вартість об'єкта (як вкладу за договором), тобто вчинили дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів необхідних для набуття майнових прав на квартири. Із змісту договору випливає, що його предмет становить надання послуг щодо вкладання залучених коштів в будівництво житла та оформлення права власності на це майно в інтересах замовника. Невиконання відповідачем зобов'язань за договорами призвело до порушення прав позивачів, а саме: через порушення відповідачем строку прийняття об'єкта фінансування (будівництва) в експлуатацію та порушення строку його передачі позивачам, у останніх відсутня можливість зареєструвати право власності на цей об'єкт у встановленому законом порядку. Ухваленим рішенням права та охоронні законом інтереси [PERSON] не порушуються. З укладеного між [PERSON] та ПП «Центр міста» договору суперфіцію вбачається, що земельні ділянки по ХХП Партз'їзду,[NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] в М.Дніпропетровську, які згідно державних актів на право власності належать [PERSON] та Приватному підприємству «Центр міста», були передані в володіння та користування ПП «Центр міста» з метою будівництва та подальшої експлуатації житлового комплексу. Пунктами 3.1. зазначеного договору передбачено, що в якості плати за користування земельними ділянками ПП «Центр міста» зобов'язався передати [PERSON] частину житлового комплексу, для будівництва якого надаються земельні ділянки, загальною площею 300 кв.м. на третьому поверсі спірного будинку, Вказаний договір не містить визначення конфігурації, опису складових, або іншої ідентифікації житлових приміщень, які повинні бути передані [PERSON] після вводу будинку в експлуатацію, як це передбачено п.3.2 договору суперфіцію. Заперечуючи проти позову [PERSON] свого права на конкретні житлові приміщення, площею 300 кв.м., розташовані на третьому поверсі спірного житлового будинку, які він вважає належать йому на праві власності, на підставі цього договору суперфіцію, не заявляв, а тому зробити висновок про те, що відбувається порушення його прав не можливо.

Outcome: approved