Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Красноармійського району Донецької області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 24.06.2012 року помер її чоловік [PERSON], який постійно проживав в [INFO]. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будовами та спорудами та земельна ділянка, що розташовані за адресою: вул. Пушкіна, 15 с. Піщане Красноармійському району Донецької області. Вона як спадкоємиця першої черги звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки вказаний житловий будинок не зареєстрований в Красноармійському БТІ після оформлення договору купівлі-продажу в 1982 році. Просить визнати за нею право власності на спадщину за законом, яке полягає в житловому будинку з надвірними будовами та спорудами за № 15 по вул. Пушкіна в с. Піщане Красноармійського району Донецької області. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 24.06.2012 року помер чоловік позивачки [PERSON] [PERSON] ( а. с. 5, 6). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: с. Піщане Красноармійського району, вул. Пушкіна, 15 ( а. с. 1011). Згідно довідки, виданої [PERSON] сільською радою від 15.05.2015 року за № 188 з 1982 року по день смерті 24.06.2012 року був постійно зареєстрований і постійно проживав за адресою [INFO] , [PERSON]. Разом з ним за даною адресою проживала його дружина [PERSON], яка у зазначеному житловому будинку мешкає по теперішній час ( а. с. 11). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.05.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок після померлого [PERSON], оскільки спадкоємцем надано правовстановлюючий документ на житловий будинок договір купівлі-продажу 04.02.1982 року без реєстрації його в БТІ м. Красноармійська, як того вимагає п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.( а. с. 18). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України « Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року та іншими нормативними актами. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачкою надані докази, підтверджуючі належність спадкодавцю на праві власності вищезазначені об»єкти нерухомості, а саме : -Договір купівлі-продажу від 04.02.1982 року , укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON], засвідчений нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 17 та зареєстрованого виконкомом [PERSON] сільської ради народних депутатів Красноармійського району Донецької області.( а. с. 10). -Технічний паспорт на житловий будинок, що розташований за адресою : Донецька область, с. Піщане, вул. Пушкіна, 15 ( а.с. 11). Вище перелічені письмові докази підтверджують ті обставини, що вказаний житловий будинок був придбаний у власність спадкодавцем [PERSON] на підставі правочину, зокрема договору купівлі-продажу від 04.02.1982 року , у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії, зокрема ЦК УРСР 1963 року . Відповідно до ст.ст. 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу житлового будинку( квартири) є дійсним з моменту його нотаріального посвідчення. Договір купівлі-продажу підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевих рад народних депутатів. Тобто норми ЦК УРСР 1963 року не пов»язували виникнення права власності на житловий будинок з державною реєстрацією такого права . Виходячи з викладеного, суд вважає, що спадкодавець [PERSON] на час смерті, що настала року мав право власності на спірний житловий будинок, проте, належне йому право власності не зареєстрував у відповідності до вимог цивільного законодавства, яке змінилося. У зв»язку з чим спадкоємцеь [PERSON] не має можливості оформити свої спадкові права. Таким чином, відповідно до ст. 1218 ЦК України право власності на спірний будинок належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, а тому входить до складу спадщини. В силу ст. ст. 1222, 1223, 1258, 1261 ЦК України [PERSON] за законом є спадкоємицею першої черги і має право на спадкування спірного майна. У відповідності до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України позивачка у встановлений строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON], проте свідоцтво про право на спадщину їй не видано, що потягло необхідність звернення до суду . Судом встановлено, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Отже, дослідивши матеріали\~\~справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищезазначені норми права, а також обставини справи, суд приходить до висновку , що заявлені позивачкою позовні вимоги доведені належним чином вищевказаними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved