Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.02.1999 року у Вінницькому міському відділі РАГС між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, актовий запис №271, який в послідуючому на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу 21.03.2003 року було розірвано. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO], який являється інвалідом з дитинства та страждає на таке захворювання як дитячий церебральний параліч, нижній спастичний парапарез, згинальна контрактура колінних і гомілково-ступеневих суглобів, затримка моторного розвитку. Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 28.08.2006 року у цивільній справі №2-904-06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. Однак, після розлучення сторін, відповідач припинив приймати участь у вихованні дитини та її матеріальному забезпеченні, таким чином став ухилятись від виконання батьківських обов'язків. Так, відповідач перестав піклуватись про фізичний, духовний розвиток дитини, оскільки перестав спілкуватись з сином, відвідувати його, займатись його вихованням, та будь-яким іншим чином проявляти інтерес до його особистого життя, не створює умов для отримання дитиною освіти, не сплачує аліменти на утримання дитини. Вищевикладені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Білан В.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей Вінницької міської ради за довіреністю [PERSON] підтримала висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] та просила позов задовольнити. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивачка та її представник не заперечують, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно довідки МВ РАГС Вінницького ОУЮ від 01.04.2003 року №56-2037 16.02.1999 року у Вінницькому міському відділі РАГС між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, актовий запис №271 (а.с.4), який в послідуючому на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого МВ РАГС УЮ Вінницької області 21.03.2003 року, 21.03.2003 року було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №358 (а.с.8). Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO]. Так, згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданого МВ РАГС УЮ Вінницької області 28.11.2001 року, в графі «мати» значиться [PERSON] - позивачка по справі, в графі «батько» - [PERSON] - відповідач по справі (а.с.5). Дитина сторін являється інвалідом з дитинства та страждає на захворювання дитячий церебральний параліч, нижній спастичний парапарез, згинальна контрактура колінних і гомілково-ступеневих суглобів, затримка моторного розвитку, що підтверджується медичною довідкою ЦПМСД №5 м. Вінниці від 26.08.2014 року №169 (а.с.6), медичним висновком Міської Дитячої поліклініки №2 на дитину-інваліда з дитинства у віці до 18 років №474 від 12.09.2013 року (а.с.7), пенсійним посвідченням серії [NUMBER], виданим Управлінням праці та соціального захисту населення в Староміському районі м. Вінниці 01.09.2008 року (а.с.12). Згідно довідки ПП «Бокуд» №1706 від 20.08.2014 року неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 28.08.2006 року у цивільній справі №2-904-06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно. Однак, після розлучення сторін, відповідач припинив приймати участь у вихованні дитини та її матеріальному забезпеченні, таким чином став ухилятись від виконання батьківських обов'язків. Так, відповідач перестав піклуватись про фізичний, духовний розвиток дитини, оскільки перестав спілкуватись з сином, відвідувати його, займатись його вихованням, та будь-яким іншим чином проявляти інтерес до його особистого життя, відповідач не створює умов для отримання дитиною освіти, не сплачує аліменти на утримання дитини. Так, відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця Вишенського В ДВС Вінницького МУЮ Наконечного С.С., заборгованість відповідача перед позивачкою за несплату аліментів на утримання їхнього неповнолітнього сина станом на 01.08.2014 року становить 44 688,29 грн. (а.с.10-11). Окрім того, ухвалою Староміського районного суду м. Вінниці від 27.08.2007 року у справі №2-904-06 за поданням державного виконавця Вишенського В ДВС Вінницького МУЮ про оголошення розшуку боржника, відповідача було оголошено в розшук, оскільки встановити його місце проживання, місцезнаходження було не можливо (а.с.9). В даний час дитина навчається в 6-А класі закладу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 Вінницької міської ради». Відповідно до педагогічної характеристики на учня 6-А класу закладу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 Вінницької міської ради» [PERSON]., за підписом директора закладу [PERSON], складеного класним керівником [PERSON], за час навчання хлопчик зарекомендував себе як здібний учень, виявив нахил до предметів гуманітарного циклу, зокрема до української мови, має високий та достатній рівень навчальних досягнень, активну життєву позицію (а.с.15). Згідно довідки закладу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №20 Вінницької міської ради» про участь батьків у вихованні [PERSON] від 26.08.2014 року №300 встановлено, що, мати хлопчика [PERSON] приймає активну участь у вихованні сина, тісно співпрацює з класним керівником, спілкується з адміністрацією та учителями - предметниками школи, прислухається до їх порад та рекомендацій. [PERSON] забезпечений усім необхідним шкільним приладдям для навчання та свого інтелектуального розвитку. Натомість, батько [PERSON] участі у вихованні сина не приймає, не цікавиться його життям, жодного разу не спілкувався з класним керівником та адміністрацією закладу (а.с.16). З огляду на наведене, неповнолітній [PERSON] веде активний спосіб життя, навчається в школі. Однак, всі витрати пов'язані з навчанням, вихованням, утриманням дитини несе лише позивачка, так як відповідач у матеріальній підтримці сина також участі не приймає. А відтак, нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками по відношенню до малолітнього сина негативно позначається на житті дитини, так як перешкоджає її максимальному культурному розвитку, формуванню сучасного кругозору, підготовці до самостійного дорослого життя, становленню дитини як особистості. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Вони повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Окрім того, відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з матеріалів справи відповідач дійсно свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Окрім того, суд враховує, що згідно висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], наданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради від 23.10.2014 року, враховуючи неналежне виконання батьком [PERSON] обов'язків по вихованню та утриманню сина протягом 11 років, думку хлопчика, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина (а.с.52-53). Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають ріні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. А тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Окрім того, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вартість понесених судових витрат, які складаються з витрат щодо сплати судового збору у розмірі 243,60 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 3 750,00 грн. Так, згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу (ч.3 ст.79 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до cт.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи встановлено, що правову допомогу позивачці на підставі договору про надання правової допомоги від 26.08.2014 року надавав адвокат Білан В.В. (а.с.19), та який згідно квитанції №26/08/2014 від 26.08.2014 року (а.с.20) отримав від позивачки винагороду за надання правової допомоги у розмірі 3 750 грн., яка є допустимою відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». А тому, з огляду на вищевикладене вартість понесених судових витрат також підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved