Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовної заявою до Павлівської сільської ради Захарівського району Одеської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкове майно. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що [INFO] в селі Павлівка Фрунзівського району Одеської області померла її прабаба [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» села Павлівка Фрунзівського району Одеської області розміром 5,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Це право було підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим 22 липня 1996 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі власного розпорядження від 22 липня 1996 року № 271/96 та зареєстрованим 22 липня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 947. Заповіт щодо свого майна спадкодавеця [PERSON] не залишала, а із спадкоємців за законом першої черги був тільки її син [PERSON]. Родинні відносини спадкодавця [PERSON] з її сином [PERSON] могли бути підтверджені свідоцтвом про його народження, проте воно не збереглося, а також відсутній запис акта про його народження. [PERSON] прийняв спадщину своєї матері [PERSON] шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, оскільки згідно записів у зазначених вище погосподарських книгах безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з нею. Виходячи з факту прийняття спадщини, [PERSON] набув право на спадкове майно своєї матері у вигляді належного померлій матері права на земельну частку (пай), проте за свого життя свої спадкові права на це майно документально не оформив. [PERSON] помер [INFO] в селі Павлівка Фрунзівського району Одеської області. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді успадкованого ним після смерті матері [PERSON] права на земельну частку (пай), а також на належне йому особисто право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» села Павлівка Фрунзівського району Одеської області розміром 5,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Це право могло було підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим 22 липня 1996 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі власного розпорядження від 22 липня 1996 року № 271/96 та зареєстрованим 22 липня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 939. Проте, оригінал вказаного сертифіката не зберігся і право [PERSON] на вказану земельну частку (пай) на підставі вказаного сертифіката підтверджене витягом з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Прогрес» Фрунзівського району Одеської області. Інформацією міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 28.12.2017 № 29-15-0.192-4233/125-17, підтверджена належність [PERSON] вказаного сертифіката. Заповіт щодо свого майна спадкодавець [PERSON] не залишав, а його єдиний син та батько позивачки [PERSON] помер [INFO] в селі Павлівка Фрунзівського району Одеської області. Оскільки на час відкриття спадщини[PERSON] [INFO] не було в живих батька позивачки [PERSON], померлого [INFO], то позивачка, як онука спадкодавця [PERSON], є спадкоємцем за законом першої черги і успадковує спадщину, яка належала б при спадкоємстві за законом її померлому батьку. Позивачка прийняла спадщину свого діда [PERSON] шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном, оскільки безпосередньо перед смертю спадкодавця проживала разом з ним. Позивачка зверталась до Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області з документами щодо оформлення її спадкових прав на земельну частку (пай) її прабаби [PERSON], проте постановою державного нотаріуса Романової І.С. від 05 грудня 2017 року їй було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на це майно з посиланням на положення ст. 549 ЦК УРСР 1963 року про те, що онуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкодавцем, правнуки спадкодавця взагалі не зазначені як спадкоємці. Позивачка зверталась до Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області з документами щодо оформлення її спадкових прав на земельну частку (пай) її діда [PERSON], проте постановою державного нотаріуса Романової І.С. від 06 березня 2018 року їй було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на це майно з посиланням на відсутність оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай). Сертифікат на право на земельну частку (пай) видавався в одному примірнику, а чинне законодавство не передбачає можливості отримання його дублікату замість втраченого. Тому, позивачка змушена звернутися до суду з вище вказаним позовом. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача Готко М.А. позовні вимоги визнав повністю і суду пояснив, що позивач є єдиним спадкоємцем і сільська рада не претендує на її спадщину у вигляді земельної ділянки. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 1 частини 1 статті 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що Вона добре знає родину позивачки. Батько позивачки [PERSON] разом із дружиною та донькою [PERSON] проживав з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] Коли батько позивачки [PERSON] помер у [INFO], а мати вийшла заміж вдруге, то їх донька, позивачка по справі [PERSON] стала проживати з прабабусею та дідусем. У [INFO] померла прабабуся позивачки [PERSON] і Вона залишилася проживати лише з дідусем, доглядати за ним. Свідок [PERSON] суду дав аналогічні пояснення. Судом встановлено, що відповідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.01.1996 року, в с.Павлівка Фрунзівського району Одеської області, [INFO] померла [PERSON]. Згідно копії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 22 липня 1996 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі власного розпорядження від 22 липня 1996 року № 271/96 та зареєстрованим 22 липня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 947, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес» села Павлівка Фрунзівського району Одеської області розміром 5,71 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.04.2002 року, в с.Павлівка Фрунзівського району Одеської області, [INFO] помер [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, виданому 30 січня 2018 року Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за яким у вказаному реєстрі відсутня інформація щодо актового запису про його народження [PERSON] у [INFO], що перевірено за первинними та поновленими актовими записами за період з 01 січня 1944 року по 30 січня 2018 року. Згідно довідки Павлівської сільської ради № 37 від 07.03.2018 року у погосподарських книгах по селу Павлівка Захарівського району Одеської області за 1953-1995 роки, значиться, що до складу сім'ї [PERSON], [INFO], входив її син [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO], який помер у [INFO], невістка [PERSON], [INFO] та правнучка [PERSON], [INFO] Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.08.1992 року, в с.Павлівка Фрунзівського району Одеської області, [INFO] помер [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.09.2001року. [PERSON] народилася [INFO]. Батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.12.2009 року, 16.12.2009 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що було зроблено актовий запис №2. Згідно довідки Павлівської сільської ради № 1419 від 01.12.2017 року виданої [PERSON] про те, що [PERSON], який помер [INFO] дійсно постійно проживав і був зареєстрований до дня своєї смерті в с.Павлівка Фрунзівського району Одеської області. У даному будинку крім покійного [PERSON] на день його смерті та до цього часу зареєстрована та проживає [PERSON], [INFO] Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, виданому 30 січня 2018 року Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, у вказаному реєстрі наявна інформація щодо актового запису № 6 складеного 04 березня 1963 року виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області про народження [INFO] в селі Павлівка [PERSON] від батьків [PERSON] і [PERSON]. Отже, оцінюючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку про доведеність вимог в частині встановлення факту родинних відносин та факту постійного проживання. Згідно довідки міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 28.12.2017 № 29-15-0.192-4233/125-17, підтверджена належність [PERSON] вказаного сертифіката, а також повідомлено, що нормативна грошова оцінка вказаної земельної частки (паю) складає 92 657,83 грн.. Згідно довідки міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 28.12.2017 № 29-15-0.192-4233/125-17, підтверджена належність [PERSON] вказаного сертифіката, а також повідомлено, що нормативна грошова оцінка вказаної земельної частки (паю) складає 92 657,83 грн.. Постановою державного нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 05 грудня 2017 року позивачці було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на це майно прабаби [PERSON] з посиланням на положення ст. 549 ЦК УРСР 1963 року про те, що онуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкодавцем, правнуки спадкодавця взагалі не зазначені як спадкоємці. Постановою державного нотаріуса Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 06 березня 2018 рокупозивачці було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на майно діда [PERSON], з посиланням на відсутність оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай). Ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР встановлювали, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Положеннями статей 548 і 549 Цивільного кодексу Української РСР було визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Пунктом 113 чинної на той час Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5 та зареєстрованої там же 07 липня 1994 р. за № 152/361, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦПК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За приписами ст. 1261 та ч. 1 ст. 1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За результатами встановлення зазначених фактів, суд приходить до висновку, що позивачка як спадкоємець за законом першої черги за правом представлення, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини вона не заявила про відмову від неї і ця спадщина у вигляді земельної частки паю та стала належати їй з часу відкриття спадщини.

Outcome: approved