overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом. В обґрунтування свого позову посилається на те, що 08.02.2015р. помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі у вигляді земельної ділянки №469 площею 10.77га на території Вишневої сільської ради. Заповіту [PERSON] не складав. спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є вона та її син відповідач [PERSON] вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і їй були видані свідоцтва на частину спадкового майна, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку №469 відмовлено, оскільки вказану земельну ділянку [PERSON] успадкував після смерті його матері та рішенням суду за ним визнано право власності на вказану земельну ділянку, але за життя [PERSON] не отримав державний акт на право власності на цю земельну ділянку. У звязку з чим просила суд винести рішення, яким визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 08 лютого 2015 року, на земельну ділянку №469 площею 10,77га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вишневої сільської ради Старобільського району Луганської області. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав у повному обсязі та не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши позивачку, відповідача та беручи до уваги, що відповідач у повному обсязі визнав позовні вимоги позивачки і визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та беручи до уваги що відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають у тому числі дружина спадкодавця, та що позивачка у встановленому порядку звернулась з заявою про прийняття спадщини, але її відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, що також було визнано відповідачем, а відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, у звязку з чим суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом. В обґрунтування свого позову посилається на те, що її сином був [PERSON], який помер [INFO] На момент його смерті вона була зареєстрована та проживала разом з ним. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді автомобіля. Вона у встановлені строки зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини 04.09.2012р. до Третьої Свердловської нотаріальної контори, але у зв'язку з початком АТО не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину, а на теперішній час і Свердловська нотконтора і обласний нотаріальний архів знаходяться на тимчасово непідконтрольній Україні території. У зв'язку з чим просила суд винести рішення, яким визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], на автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA, 2008р.в., реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) VIN-[NUMBER]. У судове засідання позивачка [PERSON], її представник [PERSON] не з'явились, до початку судового засідання надали заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, до початку судового засідання надала заяви про визнання позову у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності. У зв'язку з чим суд на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивачки, її представника, відповідачки. Беручи до уваги, що відповідач у повному обсязі визнали позовні вимоги позивачки, про що подано суду заяви, і визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та беручи до уваги що відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають у т.ч. батьки спадкодавця, та що позивачка у встановленому порядку звернулась з заявою про прийняття спадщини, але їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, що також було визнано відповідачкою, а відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за законом - законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства, зазначивши в заяві, що [INFO] у неї народився син [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], у зв'язку із чим у відповідності до норм чинного законодавства останній був записаний батьком дітей. Проте вказане не відповідає дійсності, оскільки шлюб тоді вже носив формальний характер, а вона проживала з відповідачем по справі - [PERSON], який є дійсним батьком [PERSON] та [PERSON]. Вказала, що в січні 2014 року зверталась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства на сина [PERSON], по справі була проведена судово-генетична експертиза, висновком якої є те, що вірогідність підтвердження батьківства складає величину не менш ніж 99,99 %. Просить у судовому порядку визнати [PERSON] батьком її синів [PERSON] та [PERSON]. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання [PERSON] батьком [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити. Позовні вимоги в частині визнання [PERSON] батьком [PERSON] просила залишити без розгляду. Ухвалою Любешівського районного суду від 13.10.2014 року позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] батьком [PERSON] залишено без розгляду. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, пояснив, що він дійсно є батьком дитини [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Твердження позивачки [PERSON] стосовно того, що малолітній [PERSON], [INFO], є дитиною відповідача [PERSON], останнім не оспорюється та підтверджується висновком експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 100 від 16.05.2014 року, яким встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99 %, тобто біологічне батьківство між ними практично доведено. У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов та визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON], [INFO]. Питання про розподіл судових витрат між сторонами слід вирішити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення аліментів на утримання малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] Просить збільшити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Вимоги мотивувала тим, що аліментів у сумі 500 грн. на місяць, що стягуються з відповідача не вистачає на утримання доньки. В судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримала повністю, наполягаючи на їх задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 1 статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог статті 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що за рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва №487/5280/14-ц від 03.07.2014 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання доньки - [PERSON] у розмірі 500 грн. на місяць. Вказана сума є занадто малою для утримання дитини. Окрім того, змінився матеріальний стан позивача. Враховуючи матеріальний стан позивача та відповідача, його можливість сплачувати аліменти, суд вважає, можливим частково задовольнити позов, та збільшити розмір аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, встановивши його у розмірі 700 грн. на місяць. Одночасно, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу дитині на виїзд за кордон разом з матір`ю без згоди та супроводу батька. В обґрунтування свого позову посилається на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Вона бажає повезти дитину за кордон для лікування, але не може отримати згоду на це відповідача. У зв`язку з чим просила надати дозвіл [PERSON] , [INFO] , на тимчасові, неодноразові поїздки, на виїзд з правом перетину кордонів за межі держави Україна, а також на в`їзд і виїзд з зони проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей разом з його матір`ю [PERSON] без згоди та супроводу батька. Позивач [PERSON] , її представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явились, до початку підготовчого судового засідання надали заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, до початку підготовчого судового засідання надав заяву, у якій у повному обсязі визнавав позовні вимоги та просив розглянути справу за його відсутності. У зв`язку з чим на підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін, представника позивача. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] у повному обсязі визнав позов і визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а оскільки згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, та враховуючи, що згідно п.п.2-4 п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду із України та в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду, враховуючи, що відповідачем не було надано жодних заперечень проти позову, а так само і доказів, які б унеможливлювали надання дитині дозволу на виїзд за кордон, та з метою повного захисту прав і інтересів дитини суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу дитині на виїзд за кордон та виготовлення паспорту разом з матірю без згоди та супроводу батька. В обґрунтування свого позову посилається на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], 02.02.2014р.н., яка проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Вона бажає повезти дитину за кордон для лікування, але не може отримати згоду на це відповідача. У звязку з чим просила надати дозвіл [PERSON], 02.02.2014р.н., на виїзд за межі держави Україна до Російської Федерації, Республіки Білорусь, Республіки Молдова, Туреччини, Греції, Ізраїлю та Єгипту, а також на виїзд через лінію розмежування до зони проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, разом з її матір'ю [PERSON], 01.09.1986р.н., без згоди та супроводу батька [PERSON], 20.12.1987р.н., до повноліття дитини, та дозволити [PERSON] без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для виїзду або супроводу за кордон дитини [PERSON], 02.02.2014р.н., до повноліття дитини. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, до початку судового засідання надав заяву, у якій у повному обсязі визнавав позовні вимоги та просив розглянути справу за його відсутності. У звязку з чим на підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] у повному обсязі визнав позов і визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а оскільки згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, і суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, та враховуючи, що згідно п.п.2-4 п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду, враховуючи, що відповідачем не було надано жодних заперечень проти позову, а так само і доказів, які б унеможливлювали надання дитині дозволу на виїзд за кордон, та з метою повного захисту прав і інтересів дитини суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька та оформлення проїзного документу дитини для виїзду за кордон. Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розділ майна подружжя, а саме: гаражу, що розташований по вул. В. Зубенко (вул. Тимурівців), 826-а в м. Харкові та стягнення з відповідача 14000 гривен та судових витрат. \~В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що з 27.09.2009 року сторони проживали однією сімєю та вели спільне господарство, 01.08.2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Позичка постійно працювала та спільне господарство велось за її рахунок, відповідач мав сезонний заробіток. За час спільного проживання подружжям було придбано гараж, що розташований по вул. В. Зубенко (вул. Тимурівців), 826-а в м. Харкові, вартість якого позивачка оцінює в 72\~000 гривен та автомобіль марки «ВАЗ-2106», держномер АХ 97-87АЕ, вартість якого позивачка оцінює в 28 000 гривен. У звязку з тим, що спірне майно було придбано під час шлюбу, а відповідач добровільно відмовляється розділити спірне майно, позивачка звернулась до суду з позовом та просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя поділити в рівних частинах право на гараж, що розташований по вул. В. Зубенко (вул. Тимурівців), 826-а в м. Харкові, стягнути з відповідача 14000 гривен, половину вартості автомобіля марки «ВАЗ-2106», держномер АХ 97-87АЕ та судові витрати. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував, вважав його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Суд, вислухав позивача, представника відповідача, дослідивши докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено судом, 01.08.2015 року між сторонами було укладено шлюб, відповідно копії свідоцтва про шлюб 1-ВЛ № 294267, виданого Орджонікідзевським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 353. В процесі розгляду справи позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя не знайшли свого підтвердження, так як позивачем не надані суду жодних доказів придбання спірного гаражу та автомобілю марки «ВАЗ-2106», держномер АХ 97-87 АЕ в період спільного проживання сторін, вартості та місцезнаходження вказаного майна. Судом, в процесі розгляду справи було розяснено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та був наданий час для надання необхідних доказів. Таким чином, суд приходить до висновку, що викладені вимоги є не доведеними та необґрунтованими належними і допустимими доказами, всупереч ст. 60 ЦПК України, у звязку з чим позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору поставки меблі та повернення сплати за товар грошової суми, відшкодування моральної шкоди, з якого вбачається, що 03.11.2014 року, я , [PERSON] та СПД [PERSON], в приміщенні магазину «[INFO]», який знаходиться за адресою [ADDRESS], уклали договір поставки (б-н) від 13.11.2014 року на наступний товар: уголок « Микс», кресло «Микс» - 2шт., тканина « Лондон браун» на загальну сумму 14800.00 грн. Продавець брав на себе зобов'язання, у відповідності до п. 2.2 укладеного договору, поставити у строк 30 робочих днів з дня підписання цього договору замовлений товар. Вона згідно товарних чеків від 13.11.14р.- 4800.00грн, 20.11.2014р.-10000.00грн сплатила на вказані мені реквізити всього-14800,00грн. у повному обсязі. На теперішній час відповідач умови Договору не виконав. Згідно до ст. 549 ч.3 ЦК України продавець несе відповідальність перед покупцем у розмірі пені 0,3% від вартості товару ( згідно договору) за кожний день прострочки. За договором від 13.11.2014р. строк поставки - 25.12.2014р. Пеня- п.5.3.Договору -0,3% від вартості товару за кожний день прострочки. 14800,00грн. х 0,3% х 52дні = 1864,00грн. Неправомірними діями відповідача, порушенням її прав, їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 50000,00грн. Введення її в оману, заставивши її нервувати за непоставлений товар, необхідність звертатися у різні інстанції, сплачувати гроші за не поставлений товар, все це приносить їй тривалі, не скінчаємі до цих пір, моральні страждання, знаходження на грані морального зриву. Також цим порушується її життєвий уклад. Вважаю, що вказана сума моральної шкоди достатня для реабілітації мого психологічного стану. Тому позивачка вимушена звернутись до суду. Позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі просила, задовольнити позов, так як вона заказала свій товар, чикала на нього, коли дізналась що її обманули, дуже хвилювалась про те що вона втратила гроші, і не отримала свої меблі. Представник позивача Сапко В.К. підтримав думку свого довірителя, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, наявні в матеріалах справи.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В заяві вказувала, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 01.02.1998 року в Штомпелівській сільській раді Хорольського району Полтавської області, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між ними не склалися через те, що в них різні характери, погляди на життя, подружжя перестали розуміти одне одного, сварились. Шлюбні відносини між ними припинено. За таких обставин подружнє життя виключається і шлюб необхідно розірвати. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовну заяву задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов визнає повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суд приходить до висновку, що ухвалення рішення по справі в попередньому судовому засіданні є можливим відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, адже відповідач у своїй заяві визнав позов. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, сторонни проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують і відновлювати сімейні стосунки наміру не мають. Вказане свідчить, що подальше збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них. Тому, суд вважає, відповідно до ст.112 СК України шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В заяві вказувала, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 03.11.2007 року у відділі РАЦС по м. Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 478, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між подружжям не склалися через те, що в них різні характери, погляди на життя, подружжя перестали розуміти одне одного, сварились. Шлюбні відносини між ними припинено. За таких обставин подружнє життя виключається і позивачка просила шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не з'явилася, хоча вчасно і належним чином була повідомлена про час і місце судового засідання, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча вчасно і належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує, просив суд розглянути справу за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, сторонни проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують і відновлювати сімейні стосунки наміру не мають. Вказане свідчить, що подальше збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них. Тому, суд вважає, відповідно до ст. 112 СК України шлюб між сторонами слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved