Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , Ковалевської сільської ради Полтавської області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, але надали до суду письмові заяви, в яких просили розгляд справи проводити без їх участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача - Ковалевської сільської ради Котелевського району Полтавської області у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, надав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд проводити без участі їх представника, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, надав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд проводити без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини приходить до переконання, що позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] слід задовольнити повністю з наступних підстав. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним у судовому порядку. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 19.06.2013 року №6-57цс13. Відповідно до ч.1 та 2 ст.116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ч.1 126 ЗК України) Таким чином державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до свідоцтва на право власності на житловий будинок від 07 квітня 2003 року, Виконавчий комітет Ковалевської сільської ради посвідчив, що об`єкт в цілому який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/5 частині на праві приватної власності. Зареєстрованого Полтавським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , записаний у реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 49. [INFO] [PERSON] померла що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , спадкоємцем на 1/5 частину вищезазначеного житлового будинку стала [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31 травня 2003 року. На підставі рішення виконавчого комітету Ковалевської сільської Ради народних депутатів від 30 жовтня 1995 року передано у власність земельну ділянку загальною площею 0.68 та., для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с.Ковалеве, Ковалевської сільської ради Котелевського району, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на приватної власності на землю серії 1-ПЛ № 040524, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №21, від 03 лютого 1997 року. Вищезазначений державний акт виданий на ім`я « [PERSON] », відповідно до рішення Котелевського районного суду від 21 жовтня 2020 року встановлено факз належності [PERSON] , [INFO] , державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ПЛ № 040524, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 21. виданого Ковалевською сільською Радою народних депутатів 03 лютого 1997 року, на ім`я « [PERSON] ». [PERSON] звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію земельних ділянок які розташовані за на території села Ковалеве Полтавської області, Котелевський район, які належать йому праві приватної власності на землю серії 1-ПЛ № 040524. Право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5322281501:01:001:0229 площею 0.3 та, для ведення особистого селянського господарства зареєстровано, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 234455252 від 27.11.2020 року (а.с.20). Право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5322281501:01:001:0228 площею 0,2226 га. для ведення особистого селянського господарства зареєстровано, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 234436081 від 27.11.2020 року (а.с.21). Під час реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 5322281501:01:001:0232 площею 0,1544 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, встановлено, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №55381152 від 27 листопада 2020 року [PERSON] було відмовлено у реєстрації права власності, оскільки це суперечить ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За приписами ст.30 ЗК України 1990 р. при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення; - при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. Вказані законодавчі приписи в імперативній формі передбачали автоматичний перехід права власності на земельну ділянку в разі переходу права власності на будівлю і споруду. Аналогічні норми містяться і в чинному законодавстві України, зокрема, за змістом ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Норми законодавства закріплювали та закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власноті на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 19.06.2013 року №6-57цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Відповідно до ст.120 Земельного кодексу України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частиною 2 ст.158 ЗК України передбачено що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України «Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків». Згідно пп. б), г), д) ч.3 ст.152 ЗК України «Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав …; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів». Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Задовольняючи позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Ковалевської сільської ради Полтавської області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст.3 ч.1 п.п.5,6 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved