Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, в якому просять стягнути з відповідача на їхню користь 200000 грн. моральної шкоди та на користь [PERSON] 31401 грн. матеріальної шкоди. В обґрунтування позову покликаються на те, що ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 01 лютого 2018 року було задоволено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 12015140110001407, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.2015 року щодо [PERSON] , який вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1ст. 115 КК України. А саме, [PERSON] 08.07.2015 р. між 14 год. 15 хв. та 22 год. 15 хв., перебуваючи за місцем свого проживання, а саме в квартирі [ADDRESS] , під час раптово виниклого конфлікту, маючи умисел на умисне протиправне заподіяння смерті [PERSON] , наніс їй численні удари в різні життєво-важливі анатомічні ділянки тіла, в тому числі і в голову, внаслідок чого заподіяв їй тілесні ушкодження у виді закритої черепно - мозкової травми у вигляді крововиливів під оболонкою головного мозку, від яких наступила смерть [PERSON] . Позивачі вказують, що його матері [PERSON] було відомо про психічні розлади сина (психічну хворобу), вона бачила його депресивний стан, роздратованість та агресію, у зв`язку з чим направляли його в психіатричну лікарню для надання медичної допомоги. Однак, при цьому, його мати не зверталась із відповідними заявами щодо сина з метою здійснення над сином постійного медичного кваліфікованого нагляду. Аналогічно остання не звертались до суду з заявою про визнання його недієздатним чи обмежено дієздатним, в тому числі, з питанням проведення судово-психіатричної експертизина визначення його психічного стану. У зв`язку зі смертю доньки (сестри), у них обох різко погіршився стан здоров`я, ми перенесла нестерпну душевну біль через її втрату і яку відчуваємо до теперішнього часу. Поховання своєї дитини(сестри) стали для них найбільшими душевними та фізичними стражданнями. Вказують на те, що на даний час відповідач не сплатила будь-яких коштів в рахунок відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої неправомірними, суспільно-небезпечними діями свого сина, не цікавилась станом їхнього здоров`я та навіть не попросила пробачення за скоєне її сином. Тим самим виявляла свою повну байдужість як до них, так і до жахливих наслідків скоєного суспільно-небезпечного діяння її сином. З посиланням на норми цивільного кодексу України ст.ст. 23, 1167, 1186 звернулись про стягнення відшкодування. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовну заяву з підстав, зазначених у ній. Додала, що [PERSON] був переданий на піклування матері з обов`язковим наглядом. Мама останні два роки з ним не проживала, їй було байдуже до нього. Він приходив до них і вони давали йому їсти. Позивач [PERSON] підтримала позов, додала, що відповідач не приходила до них, не бажала відшкодувати шкоду. Байдуже себе поводила і так продовжується до сих пір. Додала, що її донька познайомилася з Шестаковим і стосунки у них виглядали добрими. Коли дочка довідалася про діагноз, то пішла від нього. Просила задоволити позов. Відповідач [PERSON] заперечила щодо задоволення позову. Пояснила, що вона доглядала за сином. Він кожного дня приходив до неї із донькою. Вона прасувала його речі, прала його одяг. Грошей не було, а його треба було і годувати. Її син ходив в лікарню на уколи. Батько від [PERSON] пішов коли йому було 5 років. Вказала, що крім [PERSON] мала ще двох синів, одного застрелила поліція, другий повісився. В [PERSON] після цього почалися приступи. Він не пив та не був наркоманом. Її дохід - це пенсія в розмірі 1500 грн. Перенесла 3 інсульти. Час від часу лягає в лікарню. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити в позові. Вказав, що немає причинного зв`язку з діями [PERSON] та відповідальністю відповідача. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд встановив, що на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду від 01 лютого 2018 року до [PERSON] застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом за скоєне суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.115 КК України. Позивачі [PERSON] та [PERSON] , у вищевказаному кримінальному провадженні були визнані потерпілими. В межах цього судового процесу було встановлено, що на час вчинення суспільно-небезпечного діяння [PERSON] , проживав один на [ADDRESS] . В ході даної цивільної справи це ж ствердила і позивачка [PERSON] Відповідачка уточнила, що проживала недалеко по [ADDRESS] . Крім того, даними медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] спростовуються посилання позивачів на те, що відповідач не зверталася із заявами щодо її сина з метою здійснення над ним постійного медичного нагляду, так як в медичній документації наявна заява [PERSON] від 14.07.2014 року (вх..№824 від 14.07.2014 р.), згідно якої вона власноручно на ім`я головного лікаря ДМЛ подала заяву, в якій просила оглянути та госпіталізувати її сина, [PERSON] , в зв`язку з його неадекватною поведінкою. Даний факт мав місце одразу після винесення постанови Дрогобицького міськрайонного суду від 02.06.2014 року, якою було змінено примусові заходи медичного характеру з надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусового порядку на надання амбулаторної психіатричної допомоги та передання його на піклування родичам, а саме матері з обов`язковим лікарським наглядом. Дана постанова також міститься в матеріалах медичної картки. Більше того, даних про отримання чи ба, навіть надсилання з доведенням до відома матері цієї постанови не містять ні матеріали медичної картки, ні матеріали судової справи 442/2925/14-к. В судовому засіданні по даній справі [PERSON] - не була присутня і не викликалася. ЇЇ думки про можливість чи бажання отримати на піклування сина ніхто не питав ні до винесення цієї постанови ні після цього. До цього слід зауважити, що згідно обставин трагедії, які відображені в ухвалі Дрогобицького міськрайонного суду від 01 лютого 2018 року, загибла тікаючи від переслідування [PERSON] , з яким зустрічалась останній місяць із незрозумілих причин не сховалась у родичів, а потрапила в квартиру до [PERSON] Передбачити такий розвиток подій та убезпечити загиблу відповідачка не мала можливості. Дані факти, що підтверджені документальними доказами, виключають будь-яку відповідальність відповідачки за дії її сина, зокрема і в порядку ст.1186 ч.3 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до переконання, про безпідставність позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed