Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами. Свої вимоги мотивують тим, що 11 грудня 2006 року помер [PERSON]. На день його смерті зі спадкоємців першої черги разом з ним проживали син [PERSON] та позивач [PERSON], які відповідно і прийняли за ним спадщину. Однак, 22 лютого 2014 року помер також син [PERSON] і оскільки він заповіту не залишив, тому позивачі як спадкоємці першої черги вважаються такими, що прийняли спадщину за ним. З метою отримання правовстановлюючого документу, а саме дубліката свідоцтва на житловий будинок, що розташований за адресою: Закарпатська область Перечинський район с. Т.Ремета, вул. Визволення, № 1, щоб у майбутньому прийняти спадщину за померлим [PERSON], позивач [PERSON] звернулася до [PERSON] сільської ради Перечинського району, однак там її повідомили, що у переданій їм Перечинською районною радою інвентаризаційній справі відсутнє свідоцтво про право власності, тому видати дублікат свідоцтва про право власності на вищезазначений будинок сільська рада не може. Оскільки [PERSON] отримала відмову нотаріуса у прийнятті спадщини в порядку спадкування за законом на підставі відсутності правовстановлюючих документів у спадкодавця, а також у звязку з неможливістю видати [PERSON] сільською радою дубліката свідоцтва про право власності, тому просять визнати за ними право власності у відповідних частках на вказаний житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] У судове засідання позивачі не зявилися, однак подали заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили такі задовольнити, а питання понесених судових витрат просили не вирішувати. Представник відповідача у судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради та визнав позов у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 11 грудня 2006 року помер [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФМ № 246249, виданого повторно Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 02 червня 2018 року (а. с. 13, 14). Також встановлено, що згідно довідок виконкому [PERSON] сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 672/02-27 та № 02-31/49 від 13 червня 2018 року за даними погосподарської книги № 10 за 2006-2010 роки головою домогосподарства\~ за адресою: Закарпатська область Перечинський район с. Т.Ремета, вул. Визволення, № 1 був [PERSON], який помер 11 грудня 2006 року, де на день його смерті були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а. с. 24, 25). Разом з цим як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-ФМ № 163869, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Перечинського району Закарпатської області, 22 лютого 2014 року також помер син спадкодавця [PERSON] [PERSON], спадщину за яким прийняли мати [PERSON], дружина [PERSON], а також діти [PERSON] та [PERSON], які проживали разом з ним на момент смерті (а. с. 10, 15-17, 19, 20, 22, 23, 50, 51). У судовому засіданні на підставі повідомлень [PERSON] сільської ради Перечинського району № 69/02-31 від 19 липня 2018 року та № 02-31/82 від 22 серпня 2018 року встановлено, що у переданому Перечинською районною радою архіві БТІ с. Т.Ремета наявна інвентаризаційна справа на житловий будинок, що знаходиться за адресою: с.Т.Ремета, вул. Визволення, № (1а) 1, відомості про право власності на який внесено до реєстрової книги № 3 за реєстраційним номером 351 від 12 жовтня 1973 року згідно свідоцтва про право власності від 03 вересня 1973 року, виданого [PERSON] на підставі рішення [PERSON] селищної ради № 34 від 16 липня 1973 року. Однак у переданій інвентаризаційній справі відсутнє свідоцтво про право власності від 03 вересня 1973 року (або його копія), у звязку з чим сільська рада не має можливості видати позивачам дублікат свідоцтва про право власності (а. с. 26-28).\~\~ Так само Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №147951317 від 04 грудня 2018 року підтверджує відсутність відомостей щодо права власності на будинок № 1 по вулиці Визволення в селі Т.Ремета Перечинського району Закарпатської області (а. с. 29). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної\~ особи, яка\~ померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з цим, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу № 190/02-14 від 04 грудня 2018 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 1 по вул. Визволення в с. Т.Ремета Перечинського району Закарпатської області після смерті [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказаний будинок, а сільська рада не має можливості видати дублікат свідоцтва про право власності (а. с. 49). Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Так, у судовому засіданні встановлено, що оскільки позивачі будучи спадкоємцями за законом прийняли спадщину за [PERSON] та [PERSON] кожний у своїх частках, так як протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, проживали разом із спадкодавцями на момент їх смерті (відкриття спадщини), а тому вважаються такими, що прийняли спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за\~ життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 цього Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже враховуючи те, що позивачі протягом встановленого законом строку прийняли спадщину, однак у них існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Що стосується питання розподілу судових витрат, то з врахуванням поданої позивачами заяви, в якій останні просять питання щодо судових витрат не вирішувати, а також положень ст. 13 ЦПК України, за якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, суд приходить до висновку, що таке волевиявлення позивачів не суперечить вимогам закону та не порушують права відповідача, тому можуть бути задоволені судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved