Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом в якому просили визнати за ними право власності на ѕ частини житлового будинку і господарських будівель, як за членами бувшого колгоспного двору та на 1/8 частину за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову вказали, що [INFO] народився [PERSON] , який з 14 років почав працювати у місцевому колгоспі імені Леніна с.Песець. В 1989 році останній одружився із [PERSON] , яка стала проживати з ним у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , який відносився до колгоспного двору, головою якого була мати позивача [PERSON] - [PERSON] . [INFO] в позивачів [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Оскільки станом на 15 квітня 1991 року (введення в дію Закону України «Про власність») домоволодіння відносилось до суспільної групи - колгоспний двір, до складу якого входили [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вважають, що кожен з них має право на 1/4 частину майна. [INFO] померла [PERSON] , за життя вона склала заповіт, згідно з яким заповіла усе своє майно своїм дітям - позивачу [PERSON] та відповідачці [PERSON] в рівних частинах. Тому [PERSON] та [PERSON] мають право по 1/8 частині спадкового домоволодіння після смерті [PERSON] . Однак, через не надання згоди на добровільний поділ майна відповідачкою та відсутністю у спадкодавця [PERSON] правовстановлюючих документів на житловий будинок, вимушені звернутися до суду за захистом своїх прав. Відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов до позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на 1/8 частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, як за спадкоємцем за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позову вказала, що є спадкоємцем за заповітом майна останньої разом із [PERSON] в рівних частинах та частково прийняла спадщину, зокрема, Ѕ частину земельної ділянки розміром 1,2728 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя спадкодавець [PERSON] на належну їй ј частку домоволодіння правовстановлюючого документа не оформила, проте згідно з виписками з погосподарських книг остання була головою двору домоволодіння, тому нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно. Також вказала, що вона не є належним відповідачем за позовними вимогами про визнання права власності на ѕ частини житлового будинку. 12 січня 2018 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] уточнили позовні вимоги просили визнати на кожним право власності на ј частину житлового будинку та господарських будівель, як за членами бувшого колгоспного двору та на 1/8 частину за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 16 січня 2018 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Залучено за клопотанням позивачів до участі в справі як співвідповідача Новоушицьку селищну раду Хмельницької області. В ході розгляду справи [PERSON] подала заяву про збільшення зустрічних позовних вимог в якій вказала, що також має право на частку у майні колишнього колгоспного двору, оскільки вибула з двору з 01 вересня 1986 року у зв`язку із навчанням на денній формі в Дунаєвецькому СПТУ №22, де навчалась до 2 липня 1989 року. Тобто, станом на 15 квітня 1991 року не проживала у колгоспному дворі 1 рік 9 місяців та 12 днів, що є меншим за 3 роки (оскільки період навчання не враховується), тому її частка не є втраченою. Крім того зазначила, що розмір частки [PERSON] не може бути рівною з іншими членами, оскільки остання була членом двору з 20 липня 1989 року, об`єкти нерухомості, що складали майно колгоспного двору, були побудовані до липня 1989 року, тому [PERSON] кошти у господарський двір не вкладала, час перебування у членах колгоспного двору є незначним, відповідно її частка може становити лише 1/10. Виходячи із наведеного просила визнати за нею право власності на 9/40 частин домоволодіння, як за членом колишнього колгоспного двору, та на 9/80 у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали до суду відзив на заяву про збільшення зустрічних позовних вимог в якій вказали, що право на частку в колгоспному дворі за [PERSON] зберігалось на період навчання, тобто починаючи з 01 вересня 1986 року по 30 червня 1989 року. По завершенню навчання ця пільга свою дію вичерпала і для таких осіб починає протікати 3-річний термін, протягом якого ці особи можуть витребувати належну їм частку з майна двору. [PERSON] в колгоспний двір після навчання не повернулась, у спірному будинку не проживала з 1986 року по даний час, будь-яких вкладень у збільшення добробуту будинку не робила, на відміну від позивачів, тому втратила свою долю з 1992 року і вона перейшла в загальну масу майна бувшого колгоспного двору. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] подала до суду відповідь на відзив в якій зазначила, що заперечення відповідачів за зустрічним позовом не ґрунтуються на нормах права. Вказала, що відповідачі за зустрічним позовом визнали, що вона - [PERSON] у зв`язку із своїм навчанням у Дунаєвецькому СПТУ №22 протягом 01 вересня 1986 року по 02 липня 1989 року не втратила права на частку у колгоспному дворі. Позиція відповідачів про те, що після закінчення навчання вона не повернулась у колгоспний двір та не скористалась правом на виділ своєї частки у зв`язку із чим у 1992 році втратила право на частку у колгоспному дворі є хибною, оскільки саме з 03 липня 1989 року почав діяти трирічний строк, при закінченні якого втрачається право на частку у колгоспному дворі. З введенням 15 квітня 1991 року в дію Закону України «Про власність» право колгоспного двору було припинено. Таким чином її право у колгоспному дворі збереглось, оскільки на момент ліквідації інституту колгоспних дворів 3-річний строк не сплив. Проведення газифікації будинку, на що посилаються відповідачі за зустрічним позовом, може бути підставою для відшкодування частини понесених витрат та не спростовують зустрічних позовних вимог. Враховуючи положення ч.1 п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, суд ухвалою від 27 березня 2018 року призначив підготовче засідання. 11 квітня 2018 року позивачі за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали заяву про уточнення позовних вимог в якій просили визнати за [PERSON] право власності в розмірі 30 % спірного домоволодіння, за [PERSON] 30 %, за [PERSON] 10 %, за [PERSON] 30 %. Долю [PERSON] розділити в рівних долях згідно із заповітом між [PERSON] та [PERSON] . У визнанні права власності на частку у спільному майні бувшого колгоспного двору, як члену цього двору, [PERSON] - відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказали, що [PERSON] членом колгоспу не була, що вбачається із записів погосподарських книг, припинила відносини з ним з моменту завершення навчання. Станом на 15 квітня 1991 року членом двору вона не була, а тому не може претендувати на частку у цьому дворі. Відповідачка [PERSON] зобов`язана була витребувати свою долю з майна бувшого колгоспного двору, що збереглось станом на 15 квітня 1991 року, скориставшись терміном позовної давності. 13 квітня 2018 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на частку колгоспного двору. Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 30 жовтня 2019 року справу передано судді Яцині О.І. Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року справу прийнято до провадження суддею Яциною О.І. та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивачі за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у вступному слові уточнений позов підтримали, зустрічний позов в частині визнання за [PERSON] права власності на 9/40 частин домоволодіння, як за членом колишнього колгоспного двору, не визнали з підстав, викладених у відзиві. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у вступному слові первісний позов не визнала, зустрічний позов підтримала. \~ \~ \~ \~Відповідач за первісним позовом Новоушицька селищна рада Хмельницької області направила до суду заяву про розгляд справи без участі представника та при вирішенні спору покладалась на думку суду. Суд, заслухавши сторони, представника, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] є сином [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.13). 06 червня 1989 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.14). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.15). Сторонами визнається, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » у зв`язку із укладенням шлюбу \~ \~ \~ \~ з [PERSON] . За правилами ст.120 ЦК УРСР (у редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. У відповідності до ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до постанови Верховної Ради Української PCP № 885- ХІІ був введений в дію Закону України «Про власність», яким колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. З дослідженої у судовому засіданні копії погосподарської книги за 1986-1990 роки вбачається, що до складу зареєстрованих в домоволодінні в [ADDRESS] входили: голова двору - [PERSON] , [INFO] , та члени двору: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (вибула з 01 вересня 1986 року), [PERSON] , [INFO] (з 20 липня 1989 року) та [PERSON] , [INFO] (з часу народження). Тип двору - колгоспний. Відповідно до виписки з погосподарської книги № 4, особовий рахунок № [NUMBER] , (с. Песець) за 1991-1995 роки склад зареєстрованих в домоволодінні [ADDRESS] складав: [PERSON] , [INFO] , - голова двору та члени двору: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Тип двору - колгоспний. Отже, станом на 15 квітня 1991 року спірне довомолодіння належало до суспільної групи колгоспний двір. Зазначена обставина сторонами визнається. Згідно з довідкою № 104 від 22 січня 2018 року, виданої ВПУ №36 с.Балин, [PERSON] навчалась на денній формі навчання в Дунаєвецькому СПТУ № 22 по професії «ткаля» з 01 вересня 1986 року по 02 липня 1989 року. \~ \~ \~ \~З 03 липня 1989 року [PERSON] прийнята на ткацьке виробництво швачкою, де працювала до 27 квітня 1994 року. Зазначені обставини також підтверджуються трудовою книжкою [PERSON] (а.с.114) З 16 серпня 1989 року по даний час [PERSON] зареєстрована у м.Дунаївці, Хмельницької області. З роз`яснень, викладеними в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 2 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вбачається, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) \~ \~ \~ \~розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Суд не\~має достатніх\~підстав вважати\~ [PERSON] \~ такою,\~що втратила\~право на\~частку в\~колгоспному дворі,\~ припинивши\~участь у\~ньому,\~так як\~вона припинила\~свою участь\~у колгоспному\~дворі в\~серпня 1989\~ року,\~тобто менше\~ніж за\~три роки\~до 15\~квітня 1991\~року.\~Водночас,\~період навчання\~ [PERSON] \~ з\~01\~вересня 1986\~року по\~02\~липня 1989\~року суд не включає в зазначений строк. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що на момент припинення колгоспного двору право на майно колгоспного двору мали: голова двору - [PERSON] та члени двору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З урахуванням змінених позовних вимог позивачі за первісним позовом просили визнати за ними наступні частки у спірному домоволодінні: [PERSON] 3/10, як частку у колгоспному дворі та 3/20 як частку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , а всього 9/20; [PERSON] 1/10, як частку у колгоспному дворі ; [PERSON] 3/10, як частку в колгоспному дворі. Також не заперечували проти визнання за відповідачкою [PERSON] права на 3/20 частки у спірному домоволодінні в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Суд вважає невірним зазначений вище розподіл часток між членами колишнього колгоспного двору та після смерті [PERSON] . Так,\~виходячи з\~принципу рівності\~часток усіх\~членів двору, частки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності є рівними. Також суд вважає підставним посилання [PERSON] про те, що частка [PERSON] є меншою за частку інших членів двору, що було враховано позивачем [PERSON] при зменшенні позовних вимог. За таких обставин, враховуючи межі позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що на момент припинення колгоспного двору право на майно колгоспного двору мали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у розмірі 9/40 частки домоволодіння, а [PERSON] у розмірі 1/10 (10/10 -1/10=9/10, 9/10 : 4=9/40) . Також суд установив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.11). [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному (а.с.12). 17 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема, на земельні ділянки, розміром 0,2062 га та 1,2728 га, які розташовані на території Песецької сільської ради, про що свідчать копії зазначених свідоцтв (а.с.78-81). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] в зв`язку із тим, що реєстрація права власності на дане домоволодіння не проводилась, свідоцтво про право власності на ім`я [PERSON] не видавалось (а.с.71). Згідно з даними довідок Новоушицького госпрозрахункового проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро загальна вартість нерухомого майна (домоволодіння) в [ADDRESS] , що належало [PERSON] становить 236100 гривень, реєстрація права приватної власності на об`єкти нерухомого майна не проводилась (а.с.20,21. Нормами \~статей \~1217,1218,\~1223,\~1268,1269\~ ЦК\~України \~визначено,\~що спадкування\~здійснюється за\~законом і\~за заповітом.\~Право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позивачем за первісним позовом [PERSON] та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] підтверджено постановою нотаріуса щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. У судовому засіданні встановлено, що спадкодавцю [PERSON] належало право на 9/40 частин домоволодіння, як частину майна у колгоспному дворі, тому [PERSON] та [PERSON] мають право на успадкування права по 9/80 частин зазначеного майна, як спадкоємцями за заповітом, які прийняли спадщину (9/40 : 2 = 9/80). Отже, частка [PERSON] у спірному домоволодінні становить 27/80 (9/40 (частка члена майна колгоспного двору) + 9/80 (частка після смерті [PERSON] ); частка [PERSON] становить 1/10, частка [PERSON] становить 9/40, частка [PERSON] становить 27/80 (9/40 (частка члена майна колгоспного двору) + 9/80 (частка після смерті [PERSON] ). Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З огляду на викладене суд вбачає підстави для задоволення зустрічного позову та часткового задоволення первісного позову. Зі збільшенням зустрічних позовних вимог позивачем у справі [PERSON] в частині визнання за нею права власності на майно колишнього колгоспного двору, змінилось коло учасників справи, а саме - відповідач у справі за первісним позовом - Новоушицька селищна рада Хмельницької області, на думку суду, не є особою, якою не визнаються права позивачів за первісним позовом, оскільки належним відповідачам по справі є член колгоспного двору, який претендує на його частку, тобто [PERSON] , тому в первісному позові до Новоушицької селищної ради Хмельницької області необхідно відмовити. Щодо заяви позивачів за первісним позовом про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Як слідує із зустрічної позовної заяви, [PERSON] ставить вимогу саме про визнання за нею права власності на 27/80 частин спірного домоволодіння, як частку у майні колишнього колгоспного двору. З матеріалів справи та пояснень сторін відомо, що між сторонами існують складні психологічні відносини та непорозуміння з приводу розподілу домоволодіння, які виникли в процесі оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] у 2015 році. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку строк позовної давності слід рахувати з моменту, коли [PERSON] дізналась про невизнання відповідачами за зустрічним позовом та позивачами за первісним позовом її права власності на частку будинку, як члена колгоспного двору, тому право на звернення до суду [PERSON] не пропустила. Таким чином підстав для застосування позовної давності суд не вбачає. На підставі викладеного та

Outcome: partial