Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

Позивачі [PERSON], який також діє від імені малолітньої [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON]звернулись в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа служба у справах неповнолітніх дітей Тернопільської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою №35, що по вул.А.Малишка,12 в м.Тернополі. В обґрунтування вимог вказують, що вони є співвласниками квартири №35, що по вул.А.Малишка,12 в м. Тернополі. Позивач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано за рішенням суду. Після реєстрації шлюбу [PERSON] та згодом її син [PERSON] були зареєстровані в квартирі №35, що по вул.А.Малишка,12 в м.Тернополі, однак там не проживали, хоча їм ніхто не чинив перешкод. Всі витрати по утриманню квартири несуть позивачі. На підставі наведенного та ст.405 Цивільного кодексу України, просять визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у звязку з непроживанням у ньому більше одного року без поважних причин. Позивачі в судове засідання не зявились, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, щодо винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник третьої особи в судове засідання не зявились, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. При розгляді справи судом встановлено наступне. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]є співвласниками квартири №35, що по вул.А.Малишка,12 в м.Тернополі, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від виданим Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 12.08.2011р. Як вбачається з будинкової книги та довідки №567 від 19.02.2013р. в квартирі №35, що по вул.А.Малишка,12 в м.Тернополі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно акту від 29.01.2015року, складеного комісією ПП «Наш Дім», [PERSON] та [PERSON]зареєстровані в №35, що по вул.А.Малишка,12 в м.Тернополі, однак не проживають за вказаною адресою. Згідно свідоцтва про народження І-ИД №163370, виданого 17.08.2012р. відділом ДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції, [PERSON], 31.07.2012р.н., є сином [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається із довідки № 687, виданої 22.10.2014року Вільховецькою сільською радою Чемеровецького району Хмельницької області [PERSON],1990р.н. проживає, але не зареєстрована за адресою [INFO]. Склад сім»ї: чоловік [PERSON], 1990р.н., син [PERSON],2012р.н. В матеріалах справи відсутні будь які дані, які вказують на те, що відповідач [PERSON] має власне житло. Малолітній [PERSON],31.07.2012р.н. зареєстрований у квартирі №35, що по вул.А.Малишка,12 в м.Тернополі з 19.02.2013року. Одним із співвласників квартири є [PERSON] - батько малолітнього [PERSON], однак дитина за даною адресою не проживає. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Статтею 176 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Згідно статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. За нормами ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживаннядитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Судом встановлено, що малолітній [PERSON],2012р.н. не проживає в квартирі №35, що по вул.А.Малишка,12 в м.Тернополі, оскільки його батьки розлучені та дитина проживає разом із матір»ю за адресою с.Віьхівці, вул.Горького,2, Чемеровецького району, Хмельницької області, однак власного житла ні у матері [PERSON], ні у дитини не має. В підтвердження позовних вимог позивачами не надано доказів того, що малолітній [PERSON],2012р.н. будь-яким чином порушує права співвласників квартири. Позивачами не надано жодних доказів сплати зайвих коштів на утримання житла, повязаних із реєстрацією дитини, а також доказів звернення до відповідачки про відшкодування таких коштів. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги інтереси малолітньої дитини, її право на користування майном, що забезпечить її виховання та розвиток, та право на визначення місця проживання, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed