Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцем, який прияйняв спадщину після смерті [PERSON] є відповідачка по справі [PERSON], донька померлого. Вона проживала з [PERSON] з 12.07.2007 року по день його смерті однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS]. В теперішній час вона бажає оформити спадшину, у зв»язку з чим їй необхідно встановити факт сумісного проживання разом зі спадкодавцем. Просить встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з 12.07.2007 року по [INFO] року однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Представник позивача підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила,що житловий будинок, на який вказала відповідачка як на об'єкт спадкування, знаходиться за адресою: [ADDRESS], належав спадкодавцю, її батьку [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 19.04.1988 року. Тому позивачка не має відношення до вказаного будинку. В 2007 році батько позивачки дійсно зареєстрував у своєму будинку позивачку і вони мешкали разом. Проте, в подальшому їх відношення зіпсувались і вони стали проживати окремо один від іншого, але на одній житловій площі. В 2013 році її батько став проживати з іншою жінкою також за вказаною адресою. Про такі відносини знала позивачка, але не суперечила цьому, підтримувала їх стосунки, оскільки мала зареєстроване місце проживання у вказаному будинку. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки позивачкою не надано доказів про порушення її права. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її познайомили з [PERSON], з яким вона проживала однією сім'єю як чоловік та жінка з травня 2013 року по 2016 рік по в його будинку, що розташований по [ADDRESS] [PERSON] віддавав їй свою пенсію для ведення бюджету, та придбання одягу. Банківською карточкою [PERSON] користувались всі: він сам, вона та позивачка по справі. [PERSON] не міг виселити [PERSON], оскільки йому було її жалісно. По п'ятницям вони всі разом випивали. В день смерті спадкодавця позивачка її вигнала з будинку. Вважала [PERSON] квартиронаймачем, оскільки саме у неї , у [PERSON], були близькі стосунки з [PERSON] як чоловіка та жінки. В день смерті [PERSON] [PERSON] вигнала її з будинку. Вказані обставини не заперечували позивачкою по справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка по справі її племінниця. З позивачкою знайома, оскільки її брат, померлий [PERSON]. проживав однією сім»єю з 2007 року по 2013 рік. В 2013 році він привів додому іншу жінку [PERSON], з якою проживав в літній кухні по день смерті, а [PERSON] проживала в будинку. Позивачка приймала участь у похованні брата, а [PERSON] в день його смерті пішла з будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює головою квартального комітету № 9. Знає позивачку по справ та померлого [PERSON], які разом проживали однією сім'єю як чоловік та жінка за адресою: [ADDRESS]. В 2013 - 2014 році в будинку бачила іншу жінку, яка на її запитання відповіла, що знаходиться в гостях. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивачку та [PERSON] з 2007 року. Вони проживали однією сім»єю по [ADDRESS]. Останній час до них приходила жінка для розпивання спиртних напоїв. Їй також відомо, що [PERSON] зраджував [PERSON]. Саме позивачка приймала участь у похованні [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що фактично проживає по сусідству з позивачкою по справі. Їй відомо, що остання разом з [PERSON] проживали однією сім»єю з 2010 року по день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В останній час [PERSON] приводив для розпивання спиртних напоїв жінку [PERSON], яка також там проживала, але, за її думкою, як квартиронаймач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивачку по справі [PERSON] з 2000 року, яка з 2004 року проживала однією сім»єю разом з [PERSON] за адресою: вул. Примакова, 1/85, а після , з 2006 року проживали однією сім»єю по [ADDRESS]. Їй відомо, що [PERSON] приходила до [PERSON] розпивати спиртні напої . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її рідна мати. З 2007 року вона проживала разом з [PERSON] однією сім»єю за адресою: [ADDRESS]. Він зареєстрував її як члена сім»ї. У них були конфліктні ситуації із-за грошей. Іншу жінку в будинку не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] його вітчим. До 2010 року він проживав в літній кухні, що розташована на території домоволодіння по [ADDRESS], а в 2010 році у нього склалися стосунки з іншою жінкою та у 2013 році він віддав ключі від [PERSON] В цій літній кухні [PERSON] проживав разом з якоюсь жінкою . В подальшому [PERSON] проживав разом з [PERSON], бачив в будинку її речі. Вони втроє: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] розпивали спиртні напої. [PERSON] казав йому, що не може вигнати [PERSON] з будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояс нив, що відповідачка по справі [PERSON] є його дружина, з якою вони приходили разом до її батька [PERSON],який проживав за адресою: [ADDRESS]. Її батько познайомив його з жінкою [PERSON], пояснив, при цьому, що це його жінка. [PERSON] дійсно була зареєстрована в житловому будинку, але [PERSON] про неї нічого не казав. [PERSON] разом з [PERSON] жили в літній кухні, а [PERSON] проживала в будинку. [PERSON], ні [PERSON] не приймали участі у похованні [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] в період з 12 липня 2007 року по день його смерті - [INFO] року у домоволодінні , що розташований за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 9). Позивачка [PERSON] зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] колишнім власником цього будинку [PERSON] з 12 липня 2007 року як член сім'ї власника житлового будинку, що підтверджено рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 05.01.2017 року, що набуло законної сили ( а.с. 52-53). [INFO] року [PERSON] помер ( а. с. 8). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], яку прийняла відповідачка по справі, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.07.2016 року ( а. с. 43). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 05.01.2017 року [PERSON] виселена з житлового будинку № [ADDRESS] ( а. с. 53). Відповідно до п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із ч.1 ст.259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно зі ст.. 57 ЦПК України закріплено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, у відповідності до положень ч.2, 3 ст.212 ЦПК України, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. За приписами ч. 2 ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім»я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як встановлено в судовому засіданні позивачка дійсно була зареєстрована в житловому будинку по [ADDRESS] в м. Покровськ як член сім»ї власника будинку, що підтверджено судовим рішенням. Однак, статус члена сім'ї власника будинку в розумінні ст. ст. 64, 156 ЖК України, та статус жінки, яка сумісно проживає з чоловіком без реєстрації шлюбу, що регулюються ст.ст. 3, 74 СК України, не тотожні поняття. Так, в першому випадку норми права - ст. ст. 64 , 156 ЖК України регулюють відповідно правовідносини щодо найму (оренди) житла та права членів сім'ї власника житла. Слід зазначити, що особа визнається членом сім'ї за одночасної наявності двох умов - ведення спільного господарства і постійного проживання члена сім'ї з власником житла у цьому помешканні. Лише ці дві умови у сукупності дають право користування житлом членам сімї його власника, і тому відсутність однієї з цих умов виключає визнання особи як члена сім'ї власника житлового приміщення. В другому випадку, норми ст. ст. 3,74 СК України регулюють майнові відносини між фактичною дружиною та чоловіком щодо придбаного за їх сумісні кошти майна. Але в будь-якому випадку такі фактичні шлюбні відносини чоловіка та жінки не повинні суперечити моральним засадам суспільства. Елементом близьких взаємовідносин сторін суд визнає спільне проведення [PERSON] та [PERSON] вільного часу ,відвідування сімейних свят, реєстрація за одним місцем проживання. Такий характер взаємовідносин [PERSON] та [PERSON] дійсно мало деякі ознаки подружніх відносин з 2007 року по травень 2013 рік, оскільки не заперечуються відповідачкою по справі, підтверджено поясненнями свідків, матеріалами справи. Але, як встановлено в судовому засіданні, факт спільного проведення вільного часу з травня 2013 року по [INFO] рік позивачки по справі [PERSON] з [PERSON] , який проживав сумісно з [PERSON] у домоволодінні по [ADDRESS], та з якою були близькі стосунки по день його смерті, як і окремі факти матеріальної допомоги [PERSON] з боку [PERSON], без наявності інших ознак сім'ї, передбачених ст.. 3 СК України, зокрема відсутності спільного проживання чоловіка та жінки, не можуть свідчити про наявність усталених сімейних відносин зі спільним побутом та взаємними правами і обов'язками, які склалися між [PERSON] та спадкодавцем. Такі відносини , які склалися між позивачкою та спадкодавцем у зазначений період з 2013 року по день смерті останнього суперечили моральним засадам суспільства, тому не підпадають під поняття сім'ї, яке надано в розумінні ст. 3 СК України. Верховний Суд України у своїй правовій позиції у справі №6-148цс12 вказав, що аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Окрім того, в правових позиціях Верховного Суду України в постанові від 23.09.2015року у справі №6-1026цс15 зазначено, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо :1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї ( при цьому спільною працею слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв»язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім»єю, слід встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Між тим, позивачкою не доведено, що у неї [PERSON] з 2013 року по день його смерті був спільний бюджет чи вони проводили спільні витрати в тому числі і для придбання будь-якого спільного майна. Звертаючись до суду, в позовній заяві позивачка зазначила, що претендує на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] Проте житловий будинок, що відноситься до об'єктів спадкового майна та розташований по [ADDRESS] в м. Покровськ, придбаний спадкодавцем за договором купівлі-продажу у 1988 році ( а. с. 43) , тобто до часу сумісного проживання з [PERSON] Позивачка відносить себе до четвертої черги спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено , що спадщину отримала спадкоємиця першої черги, відповідачка по справі [PERSON] ( а.с. 43). Відповідно до ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків , встановлених ст. 1259 ЦК. Частиною 2 ст. 1259 ЦК встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В судовому засіданні не надано жодного доказу на підтвердження факту надання позивачкою допомоги [PERSON] через його похилий вік, тяжкої хвороби або перебуванні у безпорадному стані. Навпаки, представник позивачки в судовому засіданні 14.11.2017 року вказала, що мета звернення до суду з вказаним позовом - це право позивачки на спадкування обов'язкової частки у спадщини по причині того, що остання перебувала на утриманні у померлого. Зазначені доводи судом не приймаються до уваги, оскільки не узгоджуються з нормами ст. 1241 ЦК України, відповідно до якої правила про обов'язкову частку застосовуються лише при порушенні прав спадкоємця, якщо він не вказаний в заповіті або йому заповідана частка менша обов'язкової, тобто з метою захисту майнових прав недієздатних членів сім'ї, інтереси яких могли бути ущемлені внаслідок саме заповіту. В даному випадку спадщина , яка відкрилась після смерті [PERSON], була прийнята відповідачкою за законом ( а. с. 43). Отже, ані позивачкою, ані її представником в судовому засіданні не зазначено майно, яке придбано за спільні кошти разом з [PERSON] і на яке в порядку спадкування претендує позивачка по справі. Спочатку в судовому засіданні була зазначена мета звернення до суду - спадкування частини житлового будинку, який був придбаний спадкодавцем до сумісного проживання з позивачкою, в подальшому ,як зазначила представник позивачки, мета звернення до суду - це право на обов'язкову частку спадкового майна, перелік якого не могли назвати ані позивачка , ані її представник. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, тобто право на позов у особи виникає після порушення відповідачем його права , а встановлення факту проживання сторін по справі однiєю сiм`єю чоловіка та жiнки без шлюбу має значення лише у випадку встановлення факту набуття сторонами спірного майна у спільну власність, та ( або) для вирішення в подальшому спадкування такого майна, а такий факт придбання спірного майна не знайшов свого підтвердження, то і встановлення факту проживання сторін по справі однiєю сiм`єю чоловіка та жiнки без шлюбу в період з 2007 року до [INFO] рік не має ніяких юридичних наслідків. За таких обставин, враховуючи вищезазначені норми права, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed