Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися 02.03.2020 року до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом, який в подальшому неодноразово уточнювався. Згідно остаточної редакції від 05.04.2021 року позивачі просили визнати за ними в рівних частках - по Ѕ частині за кожним, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] і яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , в рівних частках, а саме: по Ѕ (одній другій) частині за кожним, права та обов`язки забудовника незавершеного будівництвом житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями по [ADDRESS] (літБ1-4) , які мав до моменту смерті батько позивачів [PERSON] , а також право власності на будівельний матеріал та обладнання, які були використані для будівництва вказаного вище об`єкта. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 03.03.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано час для усунення недоліків. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 12.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 19.01.2021 року закрито підготовче провадження по та призначено справу до судового розгляду. Позивачі та їх представник адвокат Рехлецький Р.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю. 15.09.2020 року відповідачем Миколаївською міською радою подано відзив, в якому зазначено про відсутність підстав для задоволення позову та визнання за позивачами права власності на об`єкт незавершеного будівництва (згідно попередньої редакції позовних вимог). В подальшому, після уточнення позову, Миколаївською міською радою подано заяву про розгляд справи за відсутністю представника відповідача та прийняття рішення на розсуд суду з урахуванням раніше поданого відзиву. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи містобудування» реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій. Закінчені будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об`єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі - закінчені будівництвом об`єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку (Постанова Верховного Суду від 19.03.2018 року; справа 2-4435/2008; провадження №61-1950св18). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кривоозерським ЗАГС Первомайського району Миколаївської області 11.12.1963 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) 16.09.2020 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Батько позивачів [PERSON] помер [INFO] , про що Кривоозерський районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 25.11.2016 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За матеріалами спадкової справи №126/2017 року, заведеної після смерті [PERSON] , спадщину після смерті свого чоловіка прийняла мати позивачів [PERSON] (свідоцтво про одруження [NUMBER] від 08.02.1963 року). Позивачі [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку від прийняття спадщини після смерті батька відмовились на користь матері [PERSON] . За життя батьком позивачів у встановленому законом порядку здійснювалось будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями по [ADDRESS] (літБ1-4), яке не було завершено у зв`язку з його смертю. Так, містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № [NUMBER] від 17.05.2011 року на житловий будинок з вбудовано-прибудованим нежитловими приміщеннями по [ADDRESS] були видані Управлінням регіонального розвитку, містобудування та архітектури облдержадміністрації. 17.09.2012 року за №6275-20-12 [PERSON] до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області було подано декларацію про початок виконання будівельних робіт, вид будівництва - нове будівництво, поштова/будівельна адреса: [ADDRESS] , код об`єкта 1110.2, категорія ІІІ. Земельна ділянка використовується для будівництва на підставі договору оренди землі №040700100039 від 06.12.2006 року. Загальна площа будівлі відповідно до проектної документації 602,54 кв.м. Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 17.07.2013 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації по інвентаризаційній справі №27023, реєстровий №2832, житловий будинок з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , літ.Б1-4 побудований у 2013 році, кількість поверхів 4, площа забудови 137,7 кв.м, об`єм будівлі 2079 куб.м, загальна площа 438,6 кв.м, основна площа 286,6 кв.м, площа службових приміщень 152,0 кв.м., кількість кімнат 1, кількість приміщень 22. Відповідно до довідки Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації №3/696 від 18.07.2013 року, за даними технічної інвентаризації від 16.07.2013 року житловий будинок з вбудовано-прибудованим нежитловими приміщеннями по [ADDRESS] , які належать [PERSON] мають такі показники: літ.Б1-4 житловий будинок з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями: житлова площа 77,9 кв.м, загальна площа 438,6 кв.м. В тому числі: житлового будинку - житлова площа 77,9 кв.м, загальна площа 216,6 кв.м., нежилої приміщення загальною площею 222,0 кв.м. Згідно звіту №37-08-09-2020 експертного дослідження (кваліфікаційний сертифікат №002750 від 13.09.2013 року) на основі аналізу даних обстеження будівельних конструкцій житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями по [ADDRESS] виявлено можливість добудови житлового будинку. Технічний стан недобудованого житлового будинку відноситься до ІІ категорії - задовільний, згідно вимог ДСТУ-Н Б В.1.2-18:2016 «Настанова щодо обстеження будівель і споруд для визначення та оцінки їх технічного стану» та ДБН В.1.2-14-2018 «Загальні принципи забезпечення надійності та конструктивно безпеки будівель і споруд». При вводі будівлі в експлуатацію буде забезпечена безпечна та надійна експлуатація. Мати позивачів [PERSON] померла [INFO] , про що Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 03.03.2018 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За матеріалами спадкової справи №183/2018 року, заведеної після смерті [PERSON] спадщину після смерті матері прийняли позивачі [PERSON] та [PERSON] . Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, що передбачено частиною першою статті 1222 ЦК України. За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статті 1261-1265 ЦК України визначають коло осіб, що входять до першої, другої, третьої, четвертої та п`ятої черг спадкоємців за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Згідно статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Якщо будівництво об`єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України. Саме про таке застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зазначено в постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі №347/2273/17. Отже, із сукупного аналізу зазначених норм права, а також наведених вище досліджених доказів, судом встановлено, що [PERSON] (батьку позивачів) на час його смерті належали права та обов`язки забудовника, а також будівельні матеріали та обладнання, використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями по [ADDRESS] (літБ1-4), будівництво якого здійснювалось згідно із законом. Після його смерті - [PERSON] (мати позивачів) успадкувала зазначені права та обов`язки забудовника, а також будівельні матеріали та обладнання, використані в процесі будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями по [ADDRESS] (літБ1-4), але не оформила свої спадкові права у встановленому законом порядку шляхом отримання свідоцтва про спадкування. Позивачі прийняли вказану спадщину після смерті матері, а тому їх уточнені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved