Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки. Посилалися на те, що 30.12.1997 року на підставі договорів дарування, укладеними із відповідачами, набули право власності на ? частку житлового будинку по [ADDRESS] кожний. Перед укладенням договорів дарування [PERSON] та [PERSON] розпочали процес приватизації земельних ділянок, закріплених за будинковолодінням [ADDRESS], які завершились 30.06.1998 року. У подальшому, на ім'я відповідачів були видані державні акти про право приватної власності на земельні ділянки, площею 0,0242 га та 0,0284 га, серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. На даний час у зв'язку тим, що пройшов тривалий час з моменту переоформлення права власності на будинки, позивачі втратили зв'язок з відповідачами та не мають змоги іншим шляхом, окрім судового, переоформити право власності на земельні ділянки. Просили визнати за ними право власності на земельну ділянку, площею 0,0242 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] по ? частці у кожного. Також просили визнати за ними право власності на земельну ділянку, площею 0,0284 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою [ADDRESS]. Відповідачами відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 30.06.1998 року Чернівецькою міською радою було видано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], згідно якого у власність останнього передається земельна ділянка, площею 0,0284 га, що розташована по [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с. 7). Того ж дня Чернівецькою міською радою було видано державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] на ім'я [PERSON], згідно якого у власність останнього передається земельна ділянка, площею 0,0242 га, що розташована по [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (а.с. 8). Окрім зазначеного, судом встановлено, що 27.12.1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування. Як видно з умов договору даритель подарував, а обдарований прийняв у дар ? частину жилого будинку [ADDRESS]. На земельній ділянці розташовано цегляний житловий будинок літ.А, житловою площею 169,60 кв.м., огорожа №1 (а.с.9). Такий ж договір на аналогічних умовах було укладено між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Таким чином, співвласниками житлового будинку [ADDRESS] по ? частці у кожного є [PERSON] та [PERSON] За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Відповідно до ст.316 ч.1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.319 ч.1 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку. Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Враховуючи, що частки позивачів у будинковолодінні становлять по ? частці у кожного, то відповідно до наведених вище норм права вони мають право на визнання за ними права власності по ? частці спірних земельних ділянок. На підставі наведеного та враховуючи те, що іншого способу захистити своє право, окрім судового, у позивача не має, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved