Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.11.2015 року приблизно о 23:00 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «KIA» , д/н [NUMBER] , що на праві приватної власності належить [PERSON] та автомобіля марки «BMW», д/н [NUMBER] , під керуванням невідомої особи. Внаслідок ДТП автомобіль «KIA», д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження, водій автомобіля «BMW», державний номер [NUMBER] , зник з місця пригоди. На місце ДТП прибув екіпаж патрульної поліції, було оформлено матеріали справи. В результаті оперативно-розшукових заходів Патрульної поліції м. Києва, було встановлено винуватця ДТП - [PERSON] та складено протокол про адміністративне правопорушення від 13.05.2016 року (серія АП1 № 237867 ), за ст. 124 КУпАП. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 08.08.2016 [PERSON] притягнуто до адміністритивної відповідальності. Ухвалою Печерського районного суду від 16.11.2016 було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду. На виконання положень п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції, яка набула чинності 15.12.2017 у вказаній справі проведено підготовче засідання. Ухвалою від 25.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не було проведено, оскільки зазначені клопотання заявлені не були. 28.01.2019 представник відповідача направив відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивачів солідарно судові витрати, які ним будуть понесені у зв`язку з проведенням автотоварознавчої експертизи. Позивачі та представник позивачів в судове засідання не з`явилися, подали заяву, в якій просили розглядати справу у їх відсутність, підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов з наведених підстав. Відповідач, представник відповідача, представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.11.2015 приблизно о 23:00 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «KIA» , д/н [NUMBER] , що на праві приватної власності належить [PERSON] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «BMW», д/н [NUMBER] , який знаходився під керуванням невідомої особи. Внаслідок ДТП автомобіль «KIA» , д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження, Водій автомобіля «BMW», державний номер [NUMBER] , зник з місця пригоди. На місце ДТП прибув екіпаж патрульної поліції, було оформлено матеріали справи. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 08.08.2016 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. У відповідності до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до звіту про визначення вартості робіт, запасних частин та матеріалів, складеного ФОП [PERSON] , вартість робіт , запасних частин та матеріалів автомобіля «KIA» д/н [NUMBER] для усунення пошкоджень, які були отримані в наслідок ДТП складає - 62 230 (шістдесят дві тисячі триста двадцять) грн.00 коп. Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2 ст.14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч.1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. З урахуванням установлених обставин справи суд дійшов висновку, що в спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. Отже, суд не бере до уваги доводи представника відповідача, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, а тому саме страховик повинен відшкодувати завдану шкоду, оскільки позивач має право на стягнення з відповідача, розміру шкоди внаслідок вчинення ДТП, незалежно від того чи застрахована відповідачем цивільна відповідальність його транспортного засобу. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається що, реальна вартість втраченого майна, складається зі збитку визначеного звітом звіту про визначення вартості робіт, запасних частин та матеріалів, складеного ФОП [PERSON] , що становить 62 230,00 грн. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Вирішуючи питання щодо належності доказу стосовно загального розміру матеріальної шкоди, спричиненої позивачам, слід визнати належним і допустимим доказом, загальний розмір матеріальної шкоди, визначений звітом ФОП [PERSON] , оскільки відповідачем не надано доказів на спростування вартості відновлюваного ремонту автомобіля, належного позивачу та не було заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню, в розмірі 62230,00 грн. Стосовно вимог позовної заяви в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 30000,00 грн., суд звертає увагу на наступне. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру у розмірі 30000,00 грн. крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження інформації про погіршення стану його здоров`я. За таких обставин, суд не приймає зазначені доводи позивача щодо завдання йому моральної шкоди яку він оцінив у розмірі 30000,00 грн. та вважає їх хибними з юридичної точки зору. Разом з тим, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивача, що потягнуло завдання позивачу моральних страждань діями відповідача, наявний причинний зв`язок між моральною шкодою і протиправним діянням відповідача та виною відповідача в її заподіянні, тому позов підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 3000,00 грн. відповідно до ступеню та стійкості моральних переживань позивача, з врахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial