Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Явір Агроінтернешнл» про скасування записів про державну реєстрацію речового права. Позов обґрунтований тим, що позивачі є спадкоємцями після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкодавцю на праві власності належали земельні ділянки: кадастровий номер 6524184000:02:003:0024 площею 2,3882 га; кадастровий номер 6524184000:02:035:0010 площею 6,2805 га; кадастровий номер 6524184000:02:035:0009 площею 6,2354 га. Після отримання свідоцтв про право на спадщину за законом від 15.06.2021 року, позивачам стало відомо про наявність договору оренди №ЯАІ-29, укладеного 01.09.2017 року між померлим [PERSON] та ТОВ «Явір Агроінтернешнл» в особі директора Ярового Федора Івановича, зареєстрованого державним реєстратором Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 26.10.2017, номер запису про право (в державному реєстрі прав) відповідно 23060759, 23056782, 23059958. Оскільки орендодавець помер [INFO] , а договір укладено 01.09.2017 року, позивачі просили скасувати записи про проведену реєстрацію речового права, а саме скасувати рішення про державну реєстрацію Договору оренди земельної ділянки №ЯАІ-29 від 01.09.2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Явір Агроінтернешнл» в особі директора Ярового Федора Івановича та [PERSON] , проведену державним реєстратором Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області щодо земельних ділянок за кадастровими номерами 6524184000:02:003:0024, 6524184000:02:035:0010, 6524184000:02:035:0009, розташованих на території колишньої Нововоронцовської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, площею відповідно 2,3882 га, 6,2805 га, 6,2354 га, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.10.2017 року, номери записів про інше речове право 23060759, 23056782, 23059958. Також просили стягнути з відповідача судові витрати та розглянути справу без участі позивачів. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, просив справу розглянути без його участі, позов не визнав. Заслухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За договором №ЯАІ-29 від 01.09.2017 року [PERSON] та ТОВ «Явір Агроінтернешнл» в особі директора Ярового Федора Івановича уклали договір оренди земельної ділянки кадастровий номер: 6524184000:02:003:0024, 6524184000:02:035:0010, 6524184000:02:035:0009, розташованих на території Нововоронцовської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, площею відповідно 2,3882 га, 6,2805 га, 6,2354 га строком на 7 (сім) років. Згідно з Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, право оренди земельної ділянки кадастровий номер: 6524184000:02:003:0024, 6524184000:02:035:0010, 6524184000:02:035:0009 належить ТОВ «Явір Агроінтернешнл»; державна реєстрація здійснена Милівською сільською радою Бериславського району від 26.10.2017 року про що здійснено запис про право за номером: 23060759, 23059958, 23056782 відповідно. За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №279647433, №279647473, №279647530 від 15.10.2021 року, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності (по Ѕ частці) належать земельні ділянки кадастровий номер 6524184000:02:003:0024, 6524184000:02:035:0010, 6524184000:02:035:0009, на підставі свідоцтва про право на спадщину, серії на номеру 601, 602, 603, отриманих після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6). Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України і відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час укладення спірного договору оренди, договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. За ч.1 ст.15 вказаного Закону в зазначеній редакції істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У своїй постанові від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15. У тій іншій справі Верховний Суд України вказав таке: «Судами під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому суди дійшли правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України». Велика Палата Верхового Суду зробила такий висновок щодо застосування відповідних норм права у вказаних правовідносинах: - правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки; - відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Суд встановив, що орендодавець - [PERSON] помер [INFO] , а договір №ЯАІ-29 між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Явір Агроінтернешнл» укладено 01.09.2017 року. Отже, вказаний договір оренди сторонами не укладався, отже правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Оскільки вказаний договір є неукладеним, позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] належать земельні ділянки, а запис про державну реєстрацію речового права порушує їхні права щодо вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном, тому суд дійшов висновку, що підлягає задоволенню вимога про скасування рішення про державну реєстрацію Договору оренди земельної ділянки №ЯАІ-29 від 01.09.2017 року. Щодо вимоги про стягнення суми судових витрат, які складаються із судового збору, суд керувався вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із квитанцій про сплату №0.0.2307493111.2, №0.0.2307495058.2 від 20.10.2021 року, №0.0.2330726175.2, №0.0.2330728228.2 від 08.11.2021 року позивачами сплачений судовий збір за подання позову у розмірі 2724,00 грн (по 1362,00 грн кожним). Оскільки позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню у повному обсязі, суд стягує з відповідача суму судових витрат у вказаному розмірі.

Outcome: approved