Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вказаний житловий будинок належать їй на праві власності, де окрім неї зареєстрований її співмешканець [PERSON] , який фактично не проживає в будинку з 04.01.2021 року і по теперішній час, він виїхав з м.Середина-Буда Сумської області та його місцезнаходження не відомо, будь-які зв`язки з ним відсутні. Оскільки реєстрація відповідача [PERSON] створює позивачці перешкоди в реалізації права власності, остання просить суд задовольнити її позов у повному обсязі. Позивачка, [PERSON] , у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Суд, заслухавши позивачку, пояснення свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити позов виходячи із такого. Судом встановлено, що позивачці, [PERSON] , належить на праві власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Середино-Будською міською радою народних депутатів від 20.07.1994 на підставі розпорядження органу приватизації №401 від 18.07.1994, та зареєстрованого Глухівським МБТІ за №388 /а.с.8/. З копії довідки Середино-Будської міської ради від 22.06.2021 №177 вбачається, що [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично за вказаною адресою не проживає /а.с.9/. Також факт реєстрації відповідача в спірному будинку підтверджується копією будинкової книги на спірний житловий будинок /а.с.13, 14/. Відповідно до акта встановлення фактичного проживання громадян за адресою: [ADDRESS] , складеного 22.06.2021 та підписаного дільничним інспектором Прокопцем В.В., сусідами [PERSON] та [PERSON] , разом із [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] , але фактично не проживає з 04.01.2021 /а.с.10/. У судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , та товаришує із позивачкою вже досить тривалий час. Також повідомила, що відповідач разом із позивачкою проживали у незареєстрованому шлюбі більше двадцяти років та був зареєстрований в житловому будинку останньої. [PERSON] на початку січня 2021 року виїхав до Російської Федерації і більше за місцем реєстрації не з`являвся, позивачка зв`язок з ним не підтримує. Свідок [PERSON] повідомила суду, що проживає за адресою: [ADDRESS] , їй добре відома позивачка та відповідач. Свідок зазначила, що сторони більше двадцяти років проживали у незареєстрованому шлюбі у житловому будинку, якій належить [PERSON] . На початку січня 2021 року [PERSON] поїхав до Російської Федерації і з того часу за місцем реєстрації не проживає. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.379, 382 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено: місцем перебування фізичної особи є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Оскільки місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , то він повинен знаходитись за місцем реєстрації та проживати в будинку. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в ст.150 ЖК Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.72 ЖК Української РСР суд визнає особу такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Оскільки відповідач [PERSON] дійсно не проживає за місцем реєстрації в житловому приміщенні більше шести місяців, що підтверджується дослідженими у справі доказами, то є законні підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . У даному випадку рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved