Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, мотивує позов тим, що 08.02.2012 р. між нею та відповідачкою по справі [PERSON] було укладено договір позики грошей, згідно якого позивачкою було передано [PERSON] гроші в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, що еквівалентно 160650 (сто шістдесят тисяч шістсот п»ятдесят) грн. Відповідач зобов»язався повернути кошти до 08.02.2013 року. Вказаний договір позики грошей був укладений в письмовій формі. При укладенні договору позики відповідачка з метою виконання договору позики передала позивачці оригінали свідоцтв про право власності на квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] та зобов»язалась в разі невиконання вказаного договору продати квартиру та передати позивачці кошти на виконання умов договору позики. Однак відповідач умов договору не виконав і коштів позивачці не повернув. З приводу повернення вищевказаної суми боргу, тобто 20000 (двадцять тисяч) доларів та 11000 (одинадцять тисяч) євро позивачка неодноразово зверталась до чоловіка відповідачки, оскільки сама відповідачка на той час виїхала за межі України, проте відповіді від відповідача вона не отримала і відповідно врегулювати спір мирним шляхом позивачці не вдалося, оскільки відповідач не відповіла на її звернення, чим змусила позивачку звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Просила суд позов задоволити та стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 812 351 (вісімсот дванадцять тисяч триста п»ятдесят одну) грн. 91 коп., що складається: сума основного боргу за договором позики - 275 895 (двісті сімдесят п»ять тисяч вісімсот дев»яносто п»ять) грн.; сума інфляції - 19 036 (дев»ятнадцять тисяч тридцять шість) грн. 75 коп., сума трьох відсотків річних за час прострочення сплати боргу - 9773 (дев»ять тисяч сімсот сімдесят три) грн. 48 коп.; пені в сумі - 507 646 (п»ятсот сім тисяч шістсот сорок шість) грн. 68 коп. Стягнути з позивачки [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 243 (двісті сорок три) грн. У відкритому судовому зсіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила суд позов задоволити. Відповідачка в судове засідання не з»явилась, хоча належно була повідомлена про дату та час розгляд справи, про що свідчить оголошення в газеті «Високий замок» від 12 вересня 2014 року; не попередила суд про причину неявки. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відносно цих вимог закону, судом встановлено, що 08 лютого 2012 року, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, згідно умов якого позивач надав у користування відповідачу позику в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США та 11000 (одинадцять тисяч) євро, з кінцевим терміном поверненням 08 лютого 2013 року (а.с. 9). Проте дане зобов'язання виконано не було. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до п.1 договору позики [PERSON] отримала від [PERSON], а [PERSON] передала у власність [PERSON] 01.02.2012 року гроші в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США та 08.02.2012 року гроші в сумі 11000 (одинадцять тисяч) євро для покупки квартири. Отримавши вказані кошти в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США та 11000 (одинадцять тисяч) євро [PERSON] зобов»язалась повернути повністю вищезазначену суму коштів до 08.02.2013 року. В разі порушення умов договору позики сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. (а.с.9) Судом встановлено, що на підтвердження укладення договору позики позичальник надав позикодавцеві розписку, відповідно до якої [PERSON] отримала у [PERSON] 20000 (двадцять тисяч) доларів США та 11000 (одинадцять тисяч) євро 25 жовтня 2012 року (а.с. 11). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.5 договору позики при неповерненні суми позики своєчасно, тобто до 08.02.2013 р. [PERSON] вправі буде пред»явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення коштів, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплатити 1% пені за кожен день протермінованої оплати. Відповідно ст. 1048 ч.1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно цих вимог закону судом встановлено, що сума основного боргу за договором позики становить 275 895 (двісті сімдесят п»ять тисяч вісімсот дев»яносто п»ять) грн.; сума інфляції - 19 036 (дев»ятнадцять тисяч тридцять шість) грн. 75 коп., сума трьох відсотків річних за час прострочення сплати боргу - 9773 (дев»ять тисяч сімсот сімдесят три) грн. 48 коп.; пені в сумі - 507 646 (п»ятсот сім тисяч шістсот сорок шість) грн. 68 коп., разом 812 351 (вісімсот дванадцять тисяч триста п»ятдесят одну) грн. 91 коп. Таким чином, суд вважає, що з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь позивача борг в сумі 812 351 (вісімсот дванадцять тисяч триста п»ятдесят одну) грн. 91 коп., що складається: сума основного боргу за договором позики - 275 895 (двісті сімдесят п»ять тисяч вісімсот дев»яносто п»ять) грн.; сума інфляції - 19 036 (дев»ятнадцять тисяч тридцять шість) грн. 75 коп., сума трьох відсотків річних за час прострочення сплати боргу - 9773 (дев»ять тисяч сімсот сімдесят три) грн. 48 коп.; пені в сумі - 507 646 (п»ятсот сім тисяч шістсот сорок шість) грн. 68 коп., також слід стягнути судові витрати в сумі 243 (двісті сорок три) гривні. На підставі викладеного ст.ст. 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved