Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], зацікавлена особа: Орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про позбавлення батьківських прав. В позові зазначила, що вона, [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24.09.2011 року, від шлюбу мають дитину, [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачкою. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. З цього часу сторони разом не проживають, майже з початку народження дитини відповідач його долею не цікавиться, його вихованням та утриманням не займається, не проявляє відносно нього батьківської уваги та турботи, не піклується про стан здоров'я сина. В дитячий заклад та медичні установи батько ні разу не з'являвся, організацією виховного процесу, відвідування дошкільного закладу та інших установ здійснюється виключно позивачкою. Відповідач не приймає участі в утриманні дитини, На теперішній час, виникла досить велика сума заборгованості на несплаті аліментів, відповідач офіційно не працює. Фактично дитина, знаходяться на повному утриманні позивачки. Позивачка, вважає, що така поведінка відповідача є підставою для позбавлення його батьківських прав, тому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] народження. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні позивачка та її представник, адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень суду щодо позову не надав. Про час та місце слухання справи був повідомлений рекомендованою кореспонденцією, а також через офіційний сайт судової влади. Представник третьої особи служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району Бабця А.О. в судовому засідання позов підтримала та повідомила, що є Висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Суд вважає можливим, за згодою позивача та її представника, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Вислухавши позивача та її представника, представника служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було зареєстровано 24.09.2011 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Запорізькій області, актовий запис за №1080, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 24.09.2011р. (а.с. 10). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від [INFO] (а.с. 4). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.11). Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.12.2014 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення повноліття (а.с.12). Відповідач [PERSON], майже з моменту народження не цікавиться життям сина, його долею, фізичним та духовним розвитком, вихованням та утриманням дитини не займається, не проявляє відносно нього батьківської уваги та турботи, не піклується про стан його здоров'я, що підтверджується інформаційною довідкою з дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №94 «Перлина» №70 від 27.09.2017р. та довідкою №61/01-6 КЗ «ЗЦПМСД №9» від 23.08.2017р. (а.с.5-6). Відповідач не приймає участі в утриманні дитини, рішення суду про стягнення аліментів не виконує, заборгованість по аліментам станом на 30.06.2017р. становить 27000 грн., відповідно до розрахунку Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя (а.с.7-9). На підставі ст.ст. 164, 165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №05/01-27/0577 від 09.07.2018 про позбавлення батьківських прав [PERSON], який був наданий на запит суду, зазначено, що орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району прийшов до висновку, беручи до уваги, що гр. [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до малолітнього сина, права і інтереси якого повинні бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дитини, вважати за доцільне позбавлення батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.59-60). Згідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з якою слід рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. За таких обставин суд вважає встановленим, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина [PERSON], [INFO], що згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ст. ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved