Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивачі тернопільське колективне творчо-виробниче підприємство «Тернопільархпроект», тернопільська обласна організація Національної спілки архітекторів України звернулись в суд із позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном - приміщенням по [ADDRESS], позначеного в інвентарній справі за №?33, щодо якого рішенням господарського суду Тернопільської області від 13.08.2013р. по справі №7/77/5022-1044/2012 встановлено сервітут, шляхом зобов'язання [PERSON] забезпечити безперешкодний доступ позивачам до приміщення з метою вільного проходу через нього. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що рішенням господарського суду Тернопільської області від 13.08.2013р. по справі №7/77/5022-1044/2012, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.12.2013р., частково задоволено позов ТКТВП «Тернопільархпроект» і тернопільської обласної організації Національної спілки архітекторів України до ТзОВ «Агенція «Тернопіль-Медіа», встановлено позивачам платний, в розмірі 50,00 грн. в місяць, сервітут щодо приміщення по [ADDRESS], позначеного в інвентарній справі за №?33, та надано право вільного проходу через дане приміщення строком на 2 роки. На підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2013р. вищевказане приміщення придбав у власність [PERSON]. Останній оскаржував рішення господарського суду Тернопільської області від 13.08.2013р. в касаційному порядку, однак рішення залишилось без змін і є чинним на день звернення позивачів до суду. [PERSON] ігнорує встановлений позивача сервітут, відмовляється надавати доступ позивачам до приміщення, обоє дверей до приміщення зачинені, ключів позивачі не мають. На письмові звернення позивачів відповідач не реагує. А тому позивачі просять суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у вільному проході через приміщення. Відповідач за первісним позовом звернувся в суд із зустрічним позовом до позивачів про припинення сервітуту, встановленого рішенням господарського суду Тернопільської області від 13.08.2013р. по справі №7/77/5022-1044/2012. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 02.12.2013р. придбав у власність приміщення по [ADDRESS], позначеного в інвентарній справі за №?33. Вважає, що припинилась обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту, а саме приміщення вибуло із власності ТзОВ «Агенція «Тернопіль-Медіа», яке володіло і володіє іншими суміжними приміщеннями в будинку по [ADDRESS], а тому для нього не було обтяжливим використання цього приміщення позивачами в порядку встановленого сервітуту для проходу. Також вважає, що сервітут повинен бути припинений на його вимогу, так як існує обставина, яка має істотне значення. [PERSON] купив приміщення, як ізольоване та відокремлене від інших суміжних приміщень, з метою його реконструкції та використання в комерційних цілях. В цьому приміщенні будуть розміщені його матеріальні цінності, що унеможливлює стороннім особам користування цим приміщенням на підставі сервітуту. А відтак, просить припинити встановлений рішенням господарського суду Тернопільської області сервітут. Присутня в судовому засіданні представник позивачів позов підтримала, з підстав викладених в ньому та наданих суду усних пояснення, просила його задовольнити, проти зустрічного позову заперечила. Пояснила, що обставини щодо встановлення сервітуту досліджувались господарськими судами. Сервітут є обов'язковим і для наступного власника приміщення, щодо якого встановлено сервітут. Просила позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Присутній в судовому засіданні представник відповідача первісний позов заперечив, свій підтримав, вважає, що наявність сервітуту щодо належного йому приміщення порушує його цивільні права і є достатні підстави для припинення цього сервітуту. При розгляді справи судом встановлено наступні обставини. Рішенням господарського суду Тернопільської області від 13.08.2013р. по справі №7/77/5022-1044/2012, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.06.2014р., частково задоволено позов тернопільського колективного творчо-виробничого підприємства «Тернопільархпроект», тернопільської обласної організації Національної спілки архітекторів України до товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція «Тернопіль-Медіа» про встановлення сервітуту, встановлено тернопільському колективному творчо-виробничому підприємству «Тернопільархпроект», тернопільській обласній організації Національної спілки архітекторів України платний в розмірі 50,00 грн. в місяць, сервітут щодо приміщення по [ADDRESS], позначеного в інвентарній справі за №?33 та надано право вільного проходу через приміщення №?33, строком на 2 роки. Постановою Вищого господарського суду України від 08.10.2014р. касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення господарського суду Тернопільської області від 13.08.2013р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.06.2014р. без змін. Відповідно до ч. 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивачі та відповідач за даною цивільною справою брали участь в розгляді вищевказаної господарської справи, зокрема позивачі були також в якості позивачів, відповідач на стадії апеляційного та касаційного провадження брав участь в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Рішенням господарського суду Тернопільської області від 13.08.2013р. встановлено, що в процесі здійснення приватизації приміщень комунальної власності по [ADDRESS] змінилось їх функціональне призначення та порушено планувальні зв'язки передбачені проектною документацією, що призвело до погіршення умов експлуатації всіх приміщень першого поверху у будинку, а також до порушення державних стандартів. Так, у викуплені ТзОВ «Агенція «Тернопіль-Медіа» приміщення, увійшло приміщення під №?27 (у інвентарній справі №?33) площею 41 кв.м., яке перекрито товариством, тим самим перекрито єдиний можливий доступ з приміщень №№21, 24 до приміщень №№4, 5, 6, 7, 8, 32, у зв'язку з чим такий доступ, на день дослідження експертом, можливий тільки через прилеглу територію. Експертом встановлено, що станом на даний час, задовольнити потреби позивачів, відповідно до чинних Державних будівельних норм, іншим способом ніж встановлення сервітуту на приміщення №?27 (33), не вбачається. Таким чином, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі й у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. У постанові Львівського апеляційного господарського суду від 17.06.2014р. та постанові Вищого господарського суду України від 08.10.2014р. колегії суддів апеляційної і касаційної інстанцій погодились із позицією господарського суду першої інстанції про неможливість задоволення потреб позивачів іншим способом, ніж шляхом встановлення сервітуту. На підставі договору купівлі-продажу 15/100 часток приміщення від 02.12.2013р., посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], до [PERSON] від ТзОВ «Агенція «Тернопіль-Медіа» перейшло право власності на нерухоме майно, а саме 65-33 кабінет, загальною площею 41,0 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Даний факт підтверджується копіями згаданого договору купівлі-продажу і витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №13820732 від 02.12.2013р., які місяться в матеріалах справи. А також дана обставина встановлена у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 17.06.2014р. та постанові Вищого господарського суду України від 08.10.2014р. Купуючи даний об'єкт нерухомого майна покупець [PERSON] був ознайомлений із наявністю встановленого сервітуту. Дана обставина визнана в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] Листами від 16.01.2014р., 25.02.2014р., 24.06.2014р. позивачі звертались до відповідача із проханням виконувати рішення господарського суду Тернопільської області від 13.08.2013р. щодо встановлення сервітуту, а також у зв'язку із тим, що двері до приміщення, щодо якого встановлено сервітут, зачинені, надати позивачам комплект ключів до відповідних дверей. В судовому засіданні представник відповідача підтвердив факти письмових звернень позивачів, а також визнав те, що відповідач дійсно зачинив двері приміщення щодо якого встановлено сервітут та заперечує щодо вільного проходу через нього позивачів. Згідно ч. 1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог за первісним позовом, підтвердження їх матеріалами справи, а також не обґрунтованість позовних вимог за зустрічним позовом, не підтвердження їх матеріалами справи та, як наслідок, необхідність задовольнити первісні позовні вимоги і відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог з наступних мотивів. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно п. 2 ч. 1 статті 395 ЦК України, речовим правом на чуже майно є, зокрема, право користування (сервітут). Відповідно до ч. 1 статті 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 1 статті 402 ЦК України). Відповідно до статті 403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. В ході розгляду справи судом з'ясовано, що рішенням господарського суду Тернопільської області від 13.08.2013р. встановлено тернопільському колективному творчо-виробничому підприємству «Тернопільархпроект», тернопільській обласній організації Національної спілки архітекторів України платний в розмірі 50,00 грн. в місяць, сервітут щодо приміщення по [ADDRESS], належного ТзОВ «Агенція «Тернопіль-Медіа», позначеного в інвентарній справі за №?33 та надано право вільного проходу через приміщення №?33, строком на 2 роки. На підставі ч. 6 статті 403 ЦК України даний сервітут зберіг чинність і для наступного власника майна, щодо якого встановлено сервітут, а саме для відповідача [PERSON] Згідно статті 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до статті 391 глави 29 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, позовна вимога за первісним позовом ґрунтується на вимогах закону (статті 396, 391, 403 ЦК України), доведена належними і допустимими доказами, а відтак підлягає задоволенню шляхом зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди у вільному проході тернопільського колективного творчо-виробничого підприємства «Тернопільархпроект», тернопільської обласної організації Національної спілки архітекторів України через приміщення по [ADDRESS], позначеного в інвентарній справі за №?33, на умовах визначених рішенням господарського суду Тернопільської області від 13.08.2013р. по справі №7/77/5022-1044/2012. Статтею 406 ЦК України встановлено підстави для припинення сервітуту. Зокрема, такою є припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Проте, відповідач не довів належними та допустимими доказами наявність підстав для припинення сервітуту, а саме припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту (відсутність у будь-якої особи, у тому числі й у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту) чи наявності обставин, які мають істотне значення. Щодо останнього, відповідач у зустрічній позовній заяві посилається на те, що обставиною, яка має істотне значення є те, що він купив це єдине приміщення кабінету, як ізольоване та відокремлене від інших суміжних приміщень, з метою його реконструкції та використання в комерційних цілях, в цьому приміщенні будуть розміщені його матеріальні цінності, що унеможливлює стороннім особам користуватись цим приміщенням на підставі сервітуту. Однак, всупереч положенням статті 60 ЦПК України, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх слів не надав. Згідно ч. 4 статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Крім цього, на підставі статті 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позову до суду судовий збір в розмірі 243,60 грн. Так як, у задоволенні зустрічної позовної вимоги було відмовлено, відповідачу (позивачу за зустрічним позовом) судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved