Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання частково недійсними свідоцтва на право власності на спадщину та правочинів дарування і купівлі-продажу нерухомого майна, а саме в частині дерев'яного сараю «Б» площею 19,8 м, який знаходиться на території багатоквартирного будинку [ADDRESS]. В своєму позові позивачі послалися на такі обставини. 05 грудня 2008 року позивачці [PERSON] на підставі рішення виконкому Ізяславської міськради № 184 від 26.11.2008 року було видано ордер на вселення в житлове приміщення, в [ADDRESS]. Раніше дана квартира була подарована Ізяславській міській раді [PERSON] на підставі договору дарування від 15 грудня 2005 року. До цієї квартири належить об'єкт нерухомості за вище зазначеною адресою, а саме дерев'яний сарай «Б» площею 19,8 м. На підставі рішення виконавчого комітету Ізяславської міської ради від 01 серпня 2012 року про приватизацію квартири та довідки КП «Житлосервіс» від 13 квітня 2012 року, позивачкою [PERSON] та членами її сім'ї було приватизовано квартиру [ADDRESS] до якої належить дерев'яний сарай «Б» площею 19,7 м та інші прибудови. Вона та члени її сім'ї належним чином та безперешкодно користувалися даним сараєм, проте в липні 2014 року новим сусідом [PERSON], дружині якого на праві власності належить квартира [ADDRESS], було виставлено вимоги про передачу їм в користування дерев'яного сараю «Б» площею 19,7 м , що належить їм відповідно до документів, які посвідчують право власності на квартиру і в тому числі на дерев'яний сарай «Б» площею 19,7 м2. Невідповідність у документах, що посвідчують право власно на її квартиру та квартиру [ADDRESS], виникла у зв'язку з тим, що бувший власник квартири № 3 [PERSON], при отриманні спадщини після смерті його матері, при проведенні поточної інвентаризації, вказав технічному працівнику РБТІ неіснуюче право власності на дерев'яний сарай «Б» площею 19,7 м, який буцімто належав його матері на праві власності. Техпрацівником в документи було внесено даний сарай, що належить до кв. № 3, і по тому квартира № 3 і даний сарай був отриманий [PERSON] у власність по спадщині за законом в лютому 2011 року, на підставі підроблених технічних документів. В подальшому 09 грудня 2011 року [PERSON] подарував квартиру з вказаним сараєм своєму сину [PERSON], а той в сою чергу в червні 2014 року продав квартиру вмісті з сараєм [PERSON], чоловік якої пред'явив претензії щодо передачі сараю в його власність. За таких обставин позивачі просять суд визнати частково недійсними свідоцтво на право власності на спадщину та правочинів дарування і купівлі-продажу нерухомого майна, а саме в частині дерев'яного сараю «Б» площею 19,8 м, та скасувати державну реєстрацію сараю за новими власниками, оскільки вона та її донька є належними власниками цього сараю і реєстрація їх власності за іншими особами порушує їх права в користуванні і розпорядженні своєю власністю. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов в повному обсязі та суду дала пояснення про ті обставини, які були викладені в її позовній заяві. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі. Співпозивачка [PERSON] позов підтримала та суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] позов не визнав та суду пояснив, що він з малку проживав в [ADDRESS], і дана квартира на праві власності належала його матері [PERSON], також до квартири був приєднаний сарай, яким його сім'я користувалася. Після смерті матері в 2011 році він успадкував квартиру вмісті з сараєм, які подарував сину, а син в червні 2014 році продав їх сусідці [PERSON] Відповідач [PERSON] позов не визнав та дав пояснення, аналогічні поясненням відповідача [PERSON] Представник відповідачки [PERSON] суду пояснив, що його дружина є добросовісним набувачем нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], а тому дружина є повноправним власником спорного дерев'яного сараю, що був їй проданий попереднім власником [PERSON], тому вважає, що позов заявлений позивачками є безпідставним і його задоволенні слід відмовити. Третя особа начальник Комунального підприємства «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» [PERSON] суду пояснила, що вона підтримує позов та вказала що за [ADDRESS], власниками якої на даний час є позивачі, на протязі всього часу відносився дерев'яний сарай «Б» 19.5 кв.м. Даний сарай раніше до 2008 року мав різну квадратуру оскільки неодноразово добудовувався. До квартири № 3 окремо побудованого сараю не було. Раніше сарай був вбудований в межа квартири, в подальшому за його рахунок була збільшена житлова площа. Підставою набуття права власності [PERSON] квартири та сараю на підставі спадкування за законом, сарай було помилково внесено в технічні документи працівником РБТІ. Але замовник на інвентаризацію об'єкта нерухомого майна несе персональну відповідальність за надання інформації щодо інвентаризованого об'єкта. На підставі даних в інвентарних справах квартир в будинку 51 з господарським будівлями, сарай дерев'яний «Б», що окремо побудований, відноситься до кв. № 1, власником якого є позивачка [PERSON] Суд вислухавши учасників судового засіданні, вивчивши матеріали цивільної справи, інвентарні справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частко по таким підставам. Згідно ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до договору купівлі-продажу від 01.06.1976 року, громадянкою [PERSON] було продано 11\\100 (кв. № 1) частини житлового будинку [ADDRESS] громадянці [PERSON] Довідкою від 17.05.1976 року, виданою Ізяславським РБТІ громадянці [PERSON] для пред'явлення її до державної нотаріальної контори, підтверджено, що крім житлової квартири входять й надвірні до квартири споруди, в тому числі й сарай літер «Б». (а.с. 63-65, 88, 91). У відповідності до договору дарування від 15.12.2005 року, між [PERSON] та Ізяславською міською радою, останньою отримано в дар [ADDRESS], яка складається двох житлових кімнат, житловою площею 27.2 кв.м., загальною площею 36.1 кв.м., та крім квартири погріб - а1, сходи - а, та сарай - Б, окремо стоячий від будинку. Технічні дані про квартиру та господарські будівлі і прибудови, в тому числі на сарай «Б», підтверджуються технічними та оцінювальними актами, замовленнями про інвентаризацію майна. (а.с. 91-100 інвентарної справи № 401). На підставі ордеру на житлове приміщення, № 047531 ХМО від 05.12.2008 року, [PERSON] з сім'єю вселилася в [ADDRESS] як квартиронаймач. Згідно свідоцтва на праві власності на нерухоме майно, та витягу на державну реєстрацію прав Ізяславського РБТІ, на підставі рішення органу приватизації Ізяславської міської ради від 01.08.2012 року, співвласниками [ADDRESS] є [PERSON], її донька [PERSON] та її неповнолітній онук [PERSON], в рівних частках по 1\\3 частині. До квартири належить сарай, прибудова та убиральня, що також підтверджується технічним паспортом на кватиру та планом квартири та сараю. ( а.с. 9-14). За таких обставин в суду не виникає ніяких сумнівів у набування на законних підставах позивачами права власності на вказану будівлю, а тому звернення до суду з позовом не безпідставне. Доводи відповідачів про наявність у них на праві власності спірної будівлі, спростовуються як вищенаведеними доказами, так і дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи і інвентарних справ по будинку. Так, згідно з договором купівлі-продажу від 13.12.1967 року між виконкомом Ізяславської міськради та [PERSON], останньою було викуплено 18 процентів домобудівні в буд. № 39 (зараз № 51 кв. 3) на земельній ділянці 1124 кв.м. Та було видано свідоцтво на право власності на вказану квартиру від 18.12.1967 року. Щодо придбання у власність надвірних споруд, будівель або прибудов Договором та технічними документами не вказано. (а.с. 59-60 інвентаризаційної справи № 401). Генеральним планом (схемою) земельної ділянки № 39 від 21.05.1953 року встановлено, що до частини власності місцевої ради належить частина будинку в розмірі 66.53 кв.м. без надвірних споруд та будівель. (а.с. 17 інвентаризаційної справи № 401). Згідно з технічними документами інвентаризаційної справи № 3213 по [ADDRESS], право власності належить [PERSON] на 18% будинку (кв. № 3), та вперше й право власності на сарай «Б» 19.5 кв.м. (без посилання на будь який правочин чи рішення суду на вказаний об'єкт). (а.с. 5, 13 інвентаризаційної справи № 3213). На підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO] є її син [PERSON] Спадщина на яке видано свідоцтво складається квартири [ADDRESS]. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. (ст. 1301 ЦК України). Отже за такими обставинами, в судовому засіданні встановлено, що право власності на сарай «Б», на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом [PERSON], набуте по надуманим ним підставам, в супереч передбачених підстав, вказаних ст. 328 ЦК України, про що помилково було внесено до техдокументації працівником РБТІ. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку чи іншу споруду, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Отже, набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець [PERSON] на сарай «Б» - не набув, і в цій частині свідоцтва про право власності на спадщину за законом, підлягає до скасування. В подальшому на підставі договору дарування від 09.12.2011 року, від [PERSON] його син [PERSON], отримав в дар квартиру [ADDRESS]. (а.с. 32-33 інвентаризаційної справи № 3213). Згідно ч. 1 ст. 203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити ЦК іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину, згідно ст. 215 ЦКУ є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦКУ. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, недійсність свідоцтва на право власності на спадщину в частині отримання в спадщину сараю «Б» [PERSON] тягне за собою й недійсність в цій частині договору дарування його сину [PERSON] квартири й сараю до неї. Надалі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2014 року продав квартиру з сараєм [PERSON] Отже, останнім власником [ADDRESS], є [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.06.2014 року за № 23584655. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то визнавати недійсними всі правочини не має потреби, так як не має потреби в застосуванні реституції та повернення майна за недійсним правочином, оскільки з власності позивачів об'єкт нерухомості не вибув, вони продовжують користуватися й розпоряджатися власним сараєм на їх розсуд, про що беззаперечно встановлено в судовому засіданні. Відповідно до статті 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ст. 216 ЦКУ недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Outcome: partial