Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з цим позовом і повідомили, що чоловік позивачки працював на ВАТ «Біолік». Для проживання їхньої сім`ї ВАТ «Біолік» надав їм відомчу однокімнатну квартиру № 36 в буд. 45 м. Ладижин. За час проживання кількість членів сім`ї позивачів виросла до чотирьох осіб і постала потреба у розширенні житлової площі та отримання квартири більшого розміру. За діючим на той час законодавством сім`я позивачів мала отримати двокімнатну квартиру. У житловому фонді ВАТ «Біолік» на той час двокімнатної квартири не було і керівництво ВАТ «Біолік» запропонував здати однокімнатну квартиру № 36 у буд. 45 у житловий фонд підприємства та отримати грошову компенсацію для придбання двокімнатної квартири, яка була еквівалентна 7500 доларів США. Сімя позивача вирішила докласти до виділених коштів свої заощадження в розмірі еквівалентному 3500 доларів США і придбати для сімї трикімнатну квартиру. Заперечень з боку адміністрації ВАТ «Біолік» не було. Чоловік позивачки [PERSON] від імені ВАТ «Біолік», за дорученням, 02.04. 1996 року уклав договір купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] (раніше Комсомольська) в м. Ладижин, який був нотаріально посвідчений. Таким чином, сім`я позивачів створила спільну часткову власність з ВАТ «Біолік». Частка сторонами не визначалась. Після укладення договору їх сімя одразу ж переселилась в квартиру, 30.07.1997 року вони офіційно у ній зареєструвалися. 06.05.2006 року чоловік позивачки [PERSON], помер. У звязку з відсутністю документів на квартиру, позивачі просять визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS], за набувальною давністю. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача ВАТ «Біолік» позов визнала та пояснила, що квартира [ADDRESS] є власністю Дерев`яги Т.О. та [PERSON], але на сьогоднішній день документів підтверджуючих право власності на цю квартиру у них немає, на балансі ця квартира у заводу не перебуває, будинок де знаходиться квартира ВАТ «Біолік» не є власністю заводу так як відсутні правовстановлюючі документи. Той факт, що квартира була придбана [PERSON] від ВАТ «Біолік» вони не оспорюють. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов Дерев`яги [PERSON] та [PERSON] \~до ВАТ «Біолік» про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивачі в суді довели, про добросовісність володіння - без умислу причинити шкоду іншій особі, безперервність, відкритість володіння - дії особи як володільця будинку, ремонт, страхування, різні проплати за будинок, давність володіння - безперервність володіння, проживання і користування будинком. У судовому засіданні встановлено, що позивачі більше 10 (десяти) років, належним чином, сумлінно, безперервно, без наявності будь-яких договорів: оренди, безоплатного користування, зберігання, володіють та відкрито користуються даним майном. Дані факти стверджуються сукупністю доказів. З паспортів позивачів видно, що вони зареєстровані у [INFO]. З свідоцтва про шлюб від 08.01.1983 року виданим Ладижинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького району Вінницької області видно що [PERSON] та Дерев`яга [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. З свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 032913 видно, що [PERSON] помер 06.05.2006 року. Згідно довідки КП «Ладжитлосервіс» видно, що за адресою [ADDRESS] з 30.07.1996 року по теперішній час зареєстровані Дерев`яга Т.О., [PERSON], [PERSON] та [PERSON] З договору купівлі продажу від 02.04.1996 року видно, що громадяни [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за дорученням та [PERSON] продали ВАТ «Біолік», представником якого за дорученням був [PERSON] трикімнатну квартиру № 10 по вул. Комсомольській (на даний час - [PERSON]) будинку № 31 в м. Ладижин Вінницької області. З інвентаризаційної справи, яка надійшла за запитом суду з КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» видно, що квартира [ADDRESS] була передана у приватну власність громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] згідно рішення виконкому Ладижинської міської ради № 125 від 19.05.1993 року. Згідно договору купівлі продажу від 02.04.1996 року була продана ВАТ «Біолік» представником якого за цим договором був [PERSON]. Ці факти та докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів і не суперечать один одному. Отже, позивачі у суді довели факт набуття ними права власності за набувальною давністю, оскільки вони добросовісно і відкрито користуються нерухомим майном на протязі більше 10 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є всі законні підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачами. На підставі ст. ст. 60, 317, 319, 328, 344, 392 ЦК України,

Outcome: approved