Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з січня 2004 року до 06.10.2006 року позивачі проживали однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, а 07.10.2006 року між ними було зареєстровано шлюб. Позивачі зазначили, що вказаний факт було визнано відповідно до умов мирової угоди від 04.04.2014 року, яка була визнана ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.04.14 р. Також позивачі вказали, що вказаною мировою угодою [PERSON] та [PERSON] визнали все майно, з чого б воно не складалось та де б не знаходилось, набуте за час проживання однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, спільною сумісною власністю. Зокрема, до такого майна належить і нежиле приміщення 3 (літера «Г») площею 404 кв.м., що складає 19/100 частин (від майнового комплексу загальною площею 2117,4 кв.м.) за адресою: [ADDRESS], придбане на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.06 р. та зареєстроване на ім'я [PERSON], ринковою вартістю 1920000 грн. Також позивачі зазначили, що договором дарування від 02.11.2011 року вищезазначене нежиле приміщення було подароване відповідачу, який є сином [PERSON]. Позивачі вказали, що договір дарування нежилого приміщення від 02.11.11 р. було вчинено у період, коли відношення [PERSON] до [PERSON] змінилось, [PERSON] віддалився від [PERSON], та саме побоюючись за цілісність майна, з метою уникнення його поділу з боку дружини [PERSON], і було вчинено договір дарування нежилого приміщення. Крім того, позивачами було вказано, що відповідно змісту мирової угоди, [PERSON] відмовилась, зокрема, від подальшого розгляду позовних вимог про визнання вказаного договору дарування недійсним. Також позивачі вказали, що відмова позивача від позову не була прийнята судом, а тому позивачі звернулись до суду та просили визнати договір дарування нежилого приміщення 3 (літера «Г») площею 404 кв.м., що складає 19/100 частин (від майнового комплексу загальною площею 2117,4 кв.м.) за адресою: [ADDRESS], від 02 листопада 2011 року недійсним. Також позивачі просили стягнути з відповідача судові витрати на їх користь рівних частинах. В судовому засіданні представники позивачів позов підтримали з підстав, зазначених вище, просили його задоволити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. 02.03.2006 року [PERSON] за договором купівлі-продажу було придбано у власність нежиле приміщення 3 (літера «Г») площею 404 кв.м., що складає 19/100 частин (від майнового комплексу загальною площею 2117,4 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). 07.10.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с. 10). 02.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування вказаного нежилого приміщення (а.с.а.с. 12-13). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.04.14 р. було визнано мирову угоду між [PERSON] та [PERSON], за якою [PERSON] та [PERSON] визнають факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сім'єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюб із січня 2004 року, тобто з часу набуття чинності Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, по день офіційної реєстрації шлюбу між ними, тобто до 07.10.2006 року (а.с.а.с. 15-17). Також вказаною мировою угодою [PERSON] та [PERSON] визнали все майно, з чого б воно не складалось та де б не знаходилось, набуте за час проживання однією сім'єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Зокрема, до такого майна належить нежиле приміщення 3 (літера «Г») площею 404 кв.м., що складає 19/100 частин (від майнового комплексу загальною площею 2117,4 кв.м.) за адресою: [ADDRESS]. Крім того, зі змісту мирової угоди вбачається, що [PERSON] відмовляється від подальшого розгляду позовних вимог про визнання договору дарування вищезазначеного нежилого приміщення від 02.11.2011 року недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п. 24 вказаної постанови, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як було встановлено в судовому засіданні, нерухоме майно було придбане під час проживання позивачів однією сім'єю. Крім того, нерухоме майно за мировою угодою, укладеною позивачами та визнаною судом, було визнано спільною сумісною власністю. Нерухоме майно було відчужено за спірними договором дарування без згоди [PERSON] Оскільки встановлений факт проживання позивачів однією сім'єю має преюдиційний характер, оспорюваний договір дарування обмежує права позивачів на спільну сумісну власність, суд приходить до висновку, що договір дарування нежилого приміщення 3 (літера «Г») площею 404 кв.м., що складає 19/100 частин (від майнового комплексу загальною площею 2117,4 кв.м.) за адресою: [ADDRESS] від 02 листопада 2011 року, має бути визнано недійсним. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що укладена мирова угода не носить характеру преюдиційності, оскільки спір, який існував між сторонами щодо встановлення факту сумісного проживання, фактично, був визнаний [PERSON], а відповідач по справі, який був притягнутий в якості 3-ї особи вказане судове рішення не оспорив. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON], оскільки саме нею було сплачено судові витрати, судовий збір в розмірі 3654 грн. На підставі ст.ст. 203, 215, 216, 368 ЦК України,

Outcome: approved