Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів про скасування обтяження у вигляді арешту з квартири [ADDRESS] . Обґрунтовують позов тим, що позивачі є співвласниками вказаного житла. Від нотаріуса дізнались про арешт такої. Відповідно до інформації арешт на квартиру накладено на підставі повідомлення 2-2146-03,03.02.2004 ВДВС Галицького районного управління юстиції 469. Після звернення у Галицький ВДВС дізнались, що матеріали виконавчого провадження знищені у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання. Оскільки арешт на квартиру накладено з невідомих позивачам причин, а виконавче провадження знищено, відтак виникла необхідність звернення до суду з відповідним позовом про скасування обмежень і припинення дії арешту майна. Ухвалою від 19.04.2021 позов прийнято до провадження та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачі у судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просять задовольнити. Відповідачі явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, відповідними заявами просять провести розгляд справи у їх відсутності. Відзив на позовну заяву не подавався. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього\~Кодексу,\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» 3 особам позивачам [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] (а.с.6) Це вбачається з копії свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 05.03.1997. Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на квартиру [ADDRESS] накладено арешт, 26.01.2007 за №4408578, повідомлення 2-2146-03, 03.02.2004 ВДВС Галицького РУЮ. З листа Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 25.02.2021 вбачається, що надати інформацію про накладення арешту технічно неможливо. Встановлено, що на день накладення арешту на квартиру [ADDRESS] співвласниками були і на даний час є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, позивачі мають право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження майна створює перешкоди в користуванні та розпорядженні таким. Відповідно до ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче\~провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів,\~достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що перебування під арештом належної позивачам квартири за відсутності на виконанні у виконавчій службі будь-якого виконавчого документу, порушує право позивачів на користування належним їм майном, в той час як жодних дій щодо його реалізації державним виконавцем не може бути вчинено без повторного пред`явлення стягувачем виконавчого документу до виконання. Відтак, враховуючи відсутність підстав для подальшого арешту квартири, відсутність інформації про наявні виконавчі провадження, сплив відповідного строку зберігання виконавчих проваджень, з метою непорушення права власності позивачів, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування обтяжень у вигляді арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивачів неможливо. На підставі Закону України «Про виконавче провадження» та

Outcome: approved