Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] заявила вимоги до [PERSON] про визнання жилого будинку № 11 по І провулку Південному в м.Бердичеві спільною сумісною власністю подружжя ,просить його поділити, визнавши за нею право власності на ? частину вказаного будинку .В позові зазначає, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 9.08.1995 року по 21.01.2013 року .В період шлюбу 23.12.2006 року її колишній чоловік набув за договором довічного утримання у власність будинок № 11 по І провулку Південному в м.Бердичеві.Вона нарівні з відповідачем виконувала умови договору щодо надання матеріальної допомоги за рахунок бюджету сімї, догляду [PERSON],який помер 14.06.2010 року.В період шлюбу вона здійснювала поточний ремонт будинку, встановлювала вікна , загальні витрати становлять 29600 грн. .Після розірвання шлюбу між ними відповідач проживає в будинку , а її та дітей не пускає ,застосовує насильство та чинить перешкоди . В зустрічному позові [PERSON] заявляє вимоги до позивачки про розірвання договору довічного утримання від 23.12.2006 року з 23.01.2007 року. Вказує, що договір має бути визнаний розірваним з тих підстав.що з моменту його укладення ні він, ні його колишня дружина обовязки за вказаним договором не виконували,доглядом [PERSON] не забезпечували .Батько проживав окремо. Так як розмір матеріального забезпечення мав бути здійснений щомісяця в розмірі мінімальної заробітної плати. Вважає, що договір має бути розірваний саме з 23.01.2007 року. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали повністю, зустрічний позов не визнали.Позивачка зазначила, що при укладенні договору довічного утримання вона була присутня особисто, надавала свою згоду на його укладення.Після укладення договору надавала допомогу та догляд свому покійному свекру-прала, готувала їжу,мила,лікувала в госпіталі , полола город,білила хату. Представник позивачки зазначила, що договір довічного утримання припинив свою дію в 2010 році зі смертю відчужувача,а тому не може бути розірваний.Строки позовної давності [PERSON] не пропустила,оскільки про порушення своїх прав дізналась в березні 2015 року .Будинок був набутий сторонами як подружжям в період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю. Відповідач та його представник в первісному позові просять відмовити,а зустрічний позов задоволити.Стороною також подано заяву про застосування строків позовної давності до вимог про розділ майна [PERSON] вказав,що будинок є спадщиною його батьків ,збудований в 1972 році.Батько вирішив будинок йому подарувати, але [PERSON] настояла на укладенні договору довічного утримання .Кошти на батька ні він,ні позивачка не витрачали, навпаки,він зі своєї пенсії щомісячно давав їм 1000 грн., батько сам себе забезпечував,догляду вони не здійснювали , він захворів і помер .Позивачка була у нотаріуса, а тому про порушення своїх прав знала з дати укладання договору довічного утримання, до суду звернулась з пропуском строків позовної давності. Частиною 1ст. 10\~ЦПК України\~закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ч.3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст.57,60 ЦПК України. Судом на підставі наданих сторонами доказів встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини . Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 9.08.1995 року , шлюб між ними було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 21.01.2013 року (а.с.14). 23 грудня 2006 року між [PERSON] з однієї сторони, та відповідачем [PERSON] з іншої сторони, було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом бердичівської державної нотаріальної контори , зареєстрований в реєстрі за №2-1969. Відповідно до умов договору [PERSON] передав у власність відповідачу на умовах довічного утримання житловий будинок № 11 по провулку Південному в м.Бердичеві. Відповідач [PERSON] в свою чергу зобов'язався довічно повністю утримувати [PERSON],доглядати, повністю забезпечувати їх харчуванням, одягом, необхідною допомогою з зберіганням в його безкоштовному довічному користуванні будинку \~\~(а. с. 20). Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 61 СК України\~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом спільної сумісної власності подружжя також є і майно, набуте одним із подружжя за договором довічного утримання, як оплатним, та підлягає поділу у порядку ст.\~ст. 69-71 СК України. За договором довічного утримання (догляду) згідно з\~ст. 744 ЦК України\~одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до\~ст. 748 ЦК України\~набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до\~статті 334 цього Кодексу. Відповідно до положень\~ст. 334 ЦК України\~право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до витягу від 15.01.2011 року право власності на будинок було зареєстроване в Бердичівському міжміському бюро технічної інвентаризації за відповідачем [PERSON] 15.01.2011 року (а. с. 21). Таким чином, відповідач [PERSON] набув права власності на будинок № 11 по І провулку Південному в м.Бердичеві відповідно до\~ст. 334 ЦК України\~під час шлюбу з позивачкою [PERSON] за оплатним договором, а тому вказана квартира є спільною сумісною власністю\~\~подружжя відповідно до\~ст. 60 СК України. В свою чергу відповідач не довів обставин,викладених в зустрічному позові. Згідно зі\~ст. 755 ЦК України\~договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Відповідно до\~ст.651 ЦК України\~договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Посилання відповідача на те, що зобов'язання за договором довічного утримання позивачка не виконувала, батько сам був спроможний забезпечувати свої потреби, зі своєї пенсії надавав їх сімї грошові кошти щомісячно дослідженими судом доказами не стверджені, є необґрунтованими та не спростовують доводів позову [PERSON]. Суд відмовляє в задовленні зустрічного позову з тих підстав, що у зв'язку зі смертю відчужувача правовідносини щодо надання утримання набувачем відчужувачу за договором довічного утримання припинилися і договір не може бути розірваний.За життя відчужувача сторони договору довічного утримання до суду за захистом своїх прав не звертались. Відповідно до показів свідків [PERSON][PERSON] позивачка доглядала батька її чоловіка , прала, готувала їжу , виконувала городні роботи , спільно ремонтували будинок .Покази свідка [PERSON] про те, що батько відповідача сам себе обходив, скаржився на відсутність допомоги з боку сина та невістки не можуть бути взяті судом до уваги як єдиний та беззаперечний доказ невиконання умов договору довічного утримання. Згідно з ч. 1\~ст. 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.Тому суд прийшов до висновку про визнання за сторонами в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя\~\~право власності на ? частину будинку .Превісний позов підлягає задовленню повністю. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про розділ майна подружжя суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.Як вбачається із письмових доказів про наслідки звернення позивачки до органів міліції (а.с.23-29), між сторонами на протязі 2013-2015 років виникають конфлікти з приводу користування будинком, відповідач не надає позивачці користуватись ним, що свідчить про наявність між ними спору про право.Позивач звернулась до суду в липні 2015 року за захистом порушених прав,при цьому строк позовної давності вона не пропустила. Доказів на підтвердження того відповідач не визнавав права власності позивача як одного із співвласників, на будинок з господарськими спорудами за вищевказаною адресою або ставив питання про поділ даного спільного майна подружжя, з моменту набуття права на будинок відповідачем не надано. \~\~\~\~Судові витрати позивачки, суд відповідно до ст.88 ЦПК України,відшкодовує на її користь з відповідача, витрати останнього по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved