Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивачка, [PERSON] , звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, [PERSON] , який зареєстрований 10.11.2001 відділом реєстрації актів громадянського стану Середино-Будського районного управління юстиції в Сумській області, актовий запис №37. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння у відносинах, розходження поглядів на сімейне життя, що призвело до втрати почуття любові. Шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. Примирення між ними стало неможливим, а тому позивачка дійшла висновку про необхідність розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] до залу суду не з`явилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] також до залу суду не з`явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10.11.2001 відділом реєстрації актів громадянського стану Середино-Будського районного управління юстиції в Сумській області, актовий запис №37, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.11.2001 відділом реєстрації актів громадянського стану Середино-Будського районного управління юстиції в Сумській області /а.с.15/. Від шлюбу у сторін народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Середино-Будського районного управління юстиції в Сумській області від 27.08.2003 /а.с.6/. Шлюб між сторонами на даний час носить формальний характер, сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, немає. Примирення між ними стало неможливим, про що позивачка зазначила у своїй заяві. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно зі ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дана сім`я розпалась остаточно, у сторін відсутні почуття взаємної любові, взаємодопомоги та підтримки, що є морально-правовою основою шлюбу, подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також визначено ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 454,00 грн. За ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 454,00 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved