Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що після смерті дружини, матері - [PERSON], яка померла [INFO], залишилось спадкове майно, а саме 1/6 частина житлового будинку [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту не склала. 26.05.2016 року [PERSON] та 20.05.2016 року [PERSON] звернулись до Державної нотаріальної контори №16 із заявами про прийняття спадщини. Постановою №2279/01-31 від 14.07.2016 року державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадковий будинок не зареєстрований в установленому законом порядку. За таких обставин позивачі звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки іншим шляхом захистити свої порушені права не можуть. В судовому засідання представник позивачів позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, що зазначені в позовній заяві. Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином причини неявки суду невідомі. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 08.01.2016 року. [PERSON] є чоловіком померлої, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданого 15.07.1988 року, [PERSON] є донькою померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 16.04.1992 року, а також донькою померлої є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 15.04.2016 року, та являються спадкоємцями першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України. Відповідно до ст.1220 ЦК України відкрилась спадщина, яка складається із 1/6 частини житлового будинку по [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою 11.01.1992 року зареєстрованого в реєстрі за №17-333, [PERSON] успадкувала частину житлового будинку [ADDRESS], після смерті матері [PERSON] Як вбачається з довідки від 22.05.2014 року №68, виданої виконавчим комітетом Ясногородської сільської ради, Вишгородського району Київської області про те, що житловий будинок який належав [PERSON] розташований в [ADDRESS]. Відповідно технічного паспорту на спадковий будинок, виданого 07.05.2012 року Вишгородським БТІ на ім'я [PERSON] та [PERSON], по ? частці власності за кожним, за адресою [ADDRESS]. З копії спадкової справи №332/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що 20.05.2016 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою зареєстрованою під №897 про прийняття спадщини, а також 26.05.2016 року до нотаріальної контори звернулась [PERSON] із заявою зареєстрованою під №944 про прийняття спадщини, крім того 26.05.2016 року [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою зареєстрованою під №943 про відмову від частки спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14.07.2016 року №2279/01-31 приватним нотаріусом роз'яснено [PERSON] та [PERSON], що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок розташованого за адресою, [ADDRESS], не є можливим, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на цей будинок. Відповідно до п.2 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого 07.05.2012 року КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації» вказаний житловий будинок побудовано у 1920 році. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1950 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п. 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (була чинною до 13 грудня 1995 року), не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суду керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент набуття ним права власності, а також положеннями ЦК Української РСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР». Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавці), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. На підставі статей 331,1216, 1217, 1218, 1220, 1297 ЦК України,

Outcome: approved