Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про повернення суми грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 серпня 2014 року вони, [PERSON] та [PERSON] (позикодавці) та [PERSON] (позичальник), за згодою його дружини -[PERSON], уклали договір позики на загальну суму 170 000 (сто сімдесят тисяч) доларів США строком повернення 1 рік. Факт укладення договору та передачі коштів підтверджується відповідною розпискою від 26.08.2014 р., що була власноручно написана позичальником відповідачем [PERSON] Однак дана позика, не була своєчасно повернута, після тривалих переговорів, з метою забезпечення боргових зобов'язань сина-Зарицького [PERSON], його батько - [PERSON] за згодою своєї дружини - [PERSON] поручився своїм майном та майном своєї сім'ї, про що ним власноруч була написана розписка 14.04.2016 р., в цій розписці граничний строк повернення грошових коштів був встановлений до 17 травня 2016 року, тобто позивачі стверджують, що фактично [PERSON] та [PERSON] стали майновими поручителями за договором позики. Вважають, що наявність боргових розписок, написаних відповідачами, підтверджує виникнення правовідносин позики, та поруки з усіма правами та обов'язками, що випливають із даного виду правовідносин. Ствержують, що факт позики коштів та їх одержання посвідчується борговою розпискою, в якій відповідач [PERSON] засвідчив факт одержання у позивачів грошових коштів. Таким чином, зобов'язання по передачі грошових коштів відповідачу [PERSON] позивачами виконано. Позивачі заявляють, що на момент звернення до суду, оригінали боргових розписок знаходяться у них, що є доказом того, що взяті відповідачами на себе обов'язки виконані не були. Враховуючи вищенаведене позивачі просять стягнути солідарно з відповідачів суму боргу 170 000 (сто сімдесят тисяч) доларів США, що становить 4 217 700 (чотири мільйони двісті сімнадцять, тисяч сімсот) грн. по курсу Національного банку України на момент подання позову та судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги, викладені у позовній заяві підтримав у повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві. Просить позов задоволити. Вважає, що [PERSON] у розписці, яка ним написана, поручився за повернення позики свого сина-Зарицького С. М. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, однак подала на адрес суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, пояснень не надавав, однак ствердив, що його батько- Зарицький [PERSON] написав розписку і слід вважати, що [PERSON] поручився за повернення позики, яку отримав він сам, тобто [PERSON]. [PERSON] як відповідач та як представник відповідача [PERSON] за довіреністю в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, пояснень не надавали, однак ствердив, що написана ним розписка свідчить про те, що він поручився за повернення позики свого сина-Зарицького С. М. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином, однак подала на адрес суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, просить виключити її з числа відповідачів, оскільки жодним чином не причетна до договору позики та інших обставин, що випливають з його виконання, а тому вважає, що є неналежним відповідачем. У судовому засіданні було досліджено усі наявні в матеріалах справи письмові докази. Заслухавши пояснення позивача, думки відповідачів [PERSON], [PERSON], представника відповідача [PERSON]- [PERSON], дослідивши заяву відповідача [PERSON], оглянувши та вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази в їхній сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в якості позики в розмірі 170000, 00 ( сто сімдесять тисяч) доларів США, які зобовязався повернути 27.08.2015 року та зазначив, що у разі неповернення гарантом його позики є його майно та майно його дружини. Даний факт підтвержується копією розписки розписки від 14.04.2016 року (а.с. 5), а також оглянутим в судовому засіданні ориганілом даної розписки. Крім того, суд зазначає, що відповідач [PERSON], [PERSON] як відповідач так як представник відповідача [PERSON] визнали позов, визнали факт отримання грошових коштів на суму, яка зазначену в розписці та факт її неповернення. [PERSON] зобовязався в судовому засіданні грошові кошти повернути в майбутньому. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні досліджено розписку відповідача [PERSON] від 26.08.2016 року про отримання ним від позивачів грошових коштів в сумі 170000, 00 ( сто сімдесять тисяч) доларів США , що станом на день позики, як вбачається з розписки, становило 2091000 ( два мільйони девяносто одна) тисяча гривень. Відповідно до п. 3 ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідач [PERSON] як вбачається з розписки зобовязався повернути позику позивачам 27.08.2015 року, однак станом на час звернення позивачів до суду зобовязання не виконав, боргу не повернув. Крім того, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] була також написана розписка 14.04.2016 року, відповідно до якої останній гарантував позивачам своїм майном та майном своєї сімї повернення грошової заборгованості свого сина [PERSON] 17.05.2016 року. Відповідач [PERSON] визнав факт отримання грошових коштів його сином [PERSON] та визнав факт, що він став поручителем виконання обовязку по поверненню грошових коштів [PERSON] Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON] вказали, що написана 14.04.2014 року [PERSON] розписка свідчить, що він став поручителем повернення грошових коштів [PERSON] Щодо даного факту суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобовязані були повернути грошові кошти в терміни, встановлені розписками. У правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14 зазначено, що аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Однак суд вважає, що так як відповідачі [PERSON] та [PERSON] жодних розписок не писали, поручителями особисто не виступали, то в солідарному стягненні грошових коштів з них в користь позивачів слід відмовити, оскільки в суду відсутні будь-які підтверджуючі дані про це. Крім того, слід зазначити, що як позика, так і порука є особистісними правами, а тому ні відповідач [PERSON], ні відповідач [PERSON] не могли поручатися майном [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. На день ухвалення рішення, тобто на 28.09.2016 року, офіційний курс НБУ долара США становить 25, 829473 грн. за 1 долар США. Гривневий еквівалент суми у розмірі 170000 доларів США становить: 170000х 25, 829473= 4391010, 41 ( чотири мільйони триста девяносто одна тисяча десять) гривень 41 коп. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частки вимог. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подасться до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 1 січня 2016 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1 378 гривень. Відповідно до пункт 1.1.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, за подання позову майнового характеру позивачам необхідно було сплатити 6 890,00 (шість тисяч вісімсот девяносто) гривень 00 коп. судового збору. З квитанцій № 0574-4674-3493-2441 від 28.07.2016 року (а.с. 1) вбачається, що позивачами сплачено 6890, 00 грн. судового збору. У звязку із тим, що суд задовільняє позовні вимоги позивачів частково, а саме задовольняє вимоги щодо солідарного стягнення грошових коштів з відповідача [PERSON] та [PERSON] та відмовляє у задоволенні позову щодо стягнення грошових коштів із відповідачів [PERSON] та [PERSON], суд прийшов до висновку, що судовий збір в сумі 6890, 00 грн. підлягає стягненню відповідно до задоволених позовних вимог, тобто з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, тобто по 3445, 00 грн. з кожного. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не повністю обгрунтовані і тому підлягають до часткового задоволення.

Outcome: approved