Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони та відповідач є власниками квартири № 9 у буд. 13 на кв. [PERSON] в м. Луганську. На даний час в зазначеній квартирі зареєстровано п'ять людей: позивач [PERSON], її двоє дітей: син [PERSON], донька [PERSON],її чоловік [PERSON] та відповідач [PERSON]. Відповідач з моменту прописки та по даний час в зазначеній квартирі не проживав та не з'являвся. Наразі він проживає в Державі Ізраїль. У зв'язку з відсутністю відповідача в зареєстрованому житлі понад один рік, позивачі просять визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України та примусово зняти його з реєстраційного обліку в спірній квартирі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність та позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутність та позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка їм належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частині кожному (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст. 316 правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, що передбачене ч.2 ст. 317 ЦК України. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] є власником частини спірної квартири, а не її користувачем, а тому не може бути визнаний втратившим право користування як користувач чужого майна в тому значенні, що передбачає ст. 405 ЦК України, як член сім'ї власника житла. Позивачами помилково визначається право відповідача на зазначену квартиру як користувача, оскільки він є повноправним власником 1/3 її частини і права власності на неї не позбавлений. У зв'язку з чим позовні вимоги позивачів задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 174 ЦПК України суд не приймає визнання відповідачем позову, оскільки в даному випадку визнання відповідачем позову суперечить закону. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed