Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягувати з відповідача [PERSON] в її користь аліменти на утримання дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 (50%) частки його заробітної плати, але не менше двох прожиткових мінімумів на дітей віком від 6 до 18 років, і не більше 70% його заробітної плати (якщо розмір двох прожиткових мінімумів на дітей буде перевищувати 70% заробітної плати [PERSON]) до досягнення повноліття сином [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] в її користь аліменти на утримання дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], за минулий час в розмірі 3111,20 грн. В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.04.2014 року в справі № 456/1211/14-ц з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. Відповідач [PERSON] працює у філії бурового управління «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» з 2004 року, що встановлено рішенням Стрийського міськрайонного суду від 11.11.2016 року, має постійне місце роботи. Починаючи з липня 2016 року, заробітна плата [PERSON] зросла й у вересні 2016 року складала 12699,66 грн. Відтак, внаслідок поліпшення матеріального стану [PERSON] може сплачувати на утримання двох неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 50% (1/2 частки) заробітної плати (заробітку). За даними скриншоту руху коштів (надходження аліментів) на банківському рахунку [PERSON] за період січень-вересень 2016 року аліменти стягуються переважно в меншому розмірі (1451-2490 грн.), ніж це є необхідним для забезпечення достатнього життєвого рівня двох дітей, а саме: в січні 3838,05 грн., в лютому - 2490,23 грн., в травні - 2051,07 грн., в червні-1545,63 грн., в липні - 1561,37 грн., в серпні - 1451,43 грн., у вересні 3314,31 грн. Вважає, що [PERSON] повинен сплачувати на утримання двох неповнолітніх дітей аліменти в розмірі не менше двох прожиткових мінімумів на дітей віком від 6 до 18 років і не більше 70% заробітної плати, якщо розмір двох прожиткових мінімумів на дітей буде перевищувати 70% заробітної плати [PERSON] Крім цього, вважає, що відповідач повинен сплатити аліменти за минулий час в розмірі різниці між прожитковим мінімумом на дітей відповідного віку і фактично сплаченими в розмірі 3111,20 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Як встановлено з постанови апеляційного суду Львівської області від 26.12.2017 року, позивачка 15.12.2016 року подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності /а.с. 68/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги заперечив. В обґрунтування заперечення покликається на те, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.04.2014 року по цивільній справі № 456/1211/14 задоволено позов [PERSON] до нього про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнуто з нього в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 14.03.2014 року. За виконавчим листом з нього регулярно та в повному обсязі стягуються аліменти за місцем праці, так як він працює у Шебелинському відділенні бурових робіт ФБУ «Укрбургаз». Він має високі доходи, тому розмір аліментів є значний. Чим вищий розмір його заробітної плати, тим більший розмір аліментів, що стягуються на утримання дітей. Заборгованості зі сплати аліментів немає. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей матеріальний, сімейний стан чи стан здоров'я сторін не змінився, а тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні встановлено, що згідно з рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 14.04.2014 року відповідач зобов'язаний сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 14.03.2014 року. З роздруківки про рух коштів (надходження аліментів) по банківському рахунку [PERSON] встановлено, що в період з січня 2016 року по вересень 2016 року відповідач [PERSON] щомісячно сплачував аліменти, однак починаючи з травня 2016 року розмір аліментів зменшився /а.с. 2/. Як вбачається з долученої до матеріалів справи заяви [PERSON] від 17.10.2016 року, останній звертався до органу опіки та піклування з приводу нераціонального використання позивачкою сплачуваних ним аліментів /а.с. 2 на звороті/. Відповідно до листа Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 1309 від 04.09.2017 року на виконанні у Балаклійському районному ВДВС перебуває виконавчий лист № 456/1211/14-ц від 05.06.2014 року, виданий Стрийським міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно. Згідно із звітами Шебелинського управління бурових робіт БУ «Укрбургаз» філії ДК «Укргазвидобування», де працює [PERSON], аліменти з останнього утримуються щомісячно та в повному обсязі. Станом на 01.09.2017 року заборгованість по аліментах відсутня. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дітей : сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Відповідач [PERSON] працює в Шебелинському відділенні бурових робіт ФБУ «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування», що підтверджується матеріалами справи та поясненнями відповідача в запереченні на позовну заяву /а.с. 38/. Заборгованості зі сплати аліментів у відповідача [PERSON] немає, що підтверджується листом Балаклійського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 1309 від 04.09.2017 року, відтак, відповідач сумлінно виконує батьківські обов'язки щодо утримання своїх малолітніх дітей, не ухиляючись від сплати аліментів. Звертаючись із позовом про збільшення розміру аліментів, що присуджені до стягнення в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивачка покликається на те, що діти опинилися в нужденному стані, так як не одержували на своє утримання аліменти в розмірі, що забезпечує достатній життєвий рівень, включаючи достатнє харчування, однак доказів на підтвердження погіршення матеріального стану позивачки з часу присудження аліментів та по час звернення до суду матеріали справи не містять, таких нею не подано і в судовому засіданні не здобуто. Натомість, заява відповідача [PERSON] від 17.10.2016 року до органу опіки та піклування про здійснення контролю за цільовим витрачанням позивачкою аліментів, сплачуваних ним на утримання дітей, оскільки за місцем їх проживання відключені газопостачання та водопостачання, а самі діти безпідставно не відвідують школу та неодноразово повідомляли вчителів про недоїдання, скоріше свідчить про нецільове використання аліментів позивачкою, а ніж про те, що розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання двох малолітніх дітей, не забезпечує їх достатній життєвий рівень та гармонійний розвиток. Крім цього, позивачкою [PERSON] не надано суду жодних переконливих доказів, які б свідчили про зміну матеріального становища відповідача, а саме: поліпшення його матеріального стану внаслідок щомісячного зростання заробітної плати, а долучена позивачкою до матеріалів справи довідка про рух коштів по банківському рахунку [PERSON] за 2016 рік, навпаки, свідчить про зворотнє, оскільки, починаючи з травня 2016 року, розмір аліментів зменшився, що спростовує твердження позивачки про щомісячне зростання заробітної плати відповідача. З врахуванням вищенаведеного, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, враховуючи матеріальне становище як платника аліментів, так і матеріальне становище його сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], на утримання яких підлягають стягненню аліменти, їх стан здоров'я, стан здоров'я платника аліментів та інші обставини, визначені ст. 182 СК України, що мають значення для справи, в тому числі, враховуючи положення ст. 180 Сімейного кодексу України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, суд приходить до висновку, що допустимих доказів, які б підтвердили наявність підстав для збільшення розміру аліментів та стягнення їх у розмірі 1/2 (50%) частки його заробітної плати, але не менше двох прожиткових мінімумів на дітей віком від 6 до 18 років, і не більше 70% його заробітної плати (якщо розмір двох прожиткових мінімумів на дітей буде перевищувати 70% заробітної плати [PERSON]), позивачкою не надано. А відтак, з урахуванням обставин справи, фактичних доходів та можливостей відповідача, позовні вимоги позивачки про збільшення розміру аліментів задоволенню не підлягають. Окрім того, судом встановлено, що аліменти на підставі виконавчого листа №456/1211/14-ц від 05.06.2014 року, виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, з боржника утримуються щомісячно та в повному обсязі, заборгованості зі сплати аліментів у відповідача немає, відтак, судом не встановлено факту ухилення останнього від їх сплати, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів за минулий час. Таким чином, враховуючи, що позивачкою не надано жодних переконливих доказів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника чи одержувача аліментів, що є підставою для зміни розміру аліментів, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed