overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивачка 16 червня 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2004 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з березня 2014 року. Позивач у судове засідання не з`явилася про день і час проведення судового засідання повідомлялася належним чином. Від позивачки надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв до суду не надходило. З письмової згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2004 року. Шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, актовий запис за № 278 /а.с.4/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з березня 2014 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивачка 16 червня 2015 року звернулася до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступила в шлюб з [PERSON] 13 липня 2002 року. Шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №468. Від спільного подружнього життя мають доньку: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, непорозуміння, внаслідок чого з травня 2014 року були припинені шлюбні стосунки, ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачем як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 13 липня 2002 року. Шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №468.(а.с.4). Від спільного подружнього життя мають доньку: [PERSON], [INFO]./а.с.5/ Встановлено також, що з травня 2014 року сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок розбіжності характерів, різних поглядів на сімейне життя та відсутності взаєморозуміння, що призводило до частих сварок. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Майнового спору немає. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сімї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати, судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивачка 17.01.2014 р. звернулася до суду з позовом в якому вказала, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого народила сина [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини згідно з чинним законодавством, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. 27.01.2014 року позивач звернулася до суду з заявою про уточнення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, надав суду заяву, в якій визнав позовні вимоги про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, просив справу слухати без його участі. Третя особа в судовому засіданні проти позову не заперечувала. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що відповідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 26.06.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] та [PERSON] з 26.06.2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 65. Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER], від 18.09.2007 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 184, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. На підставі рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29.03.2004 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/ 4 частини всіх видів (доходів) заробітку, але не менше 1/2 частини не облікованого мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 23.02.2004 року до повноліття дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов необхідно задовольнити відповідно до ст. 174 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов і є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивачка 17.01.2014 року звернулася до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути аліменти з 17.01.2014 р. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивачка 17.01.2018 р. звернулась в суд з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, у якому просила визнати за нею у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на ? частину автомобіля марки «Камаз 5511» реєстраційний номер [NUMBER], 1990 року випуску, самоскид-С, номер шасі 304655/9000001 5511034174090. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01.05.2005 р. У період шлюбу сторонами придбано автомобіль марки «Камаз 5511» реєстраційний номер [NUMBER], який є обєктом спільної сумісної власності подружжя. На даний час вона вважає за необхідне юридично закріпити своє право на належну їй частку придбаного у шлюбі майна згідно норм чинного законодавства. Позивачка у підготовче засідання не зявилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути у її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути в його відсутності, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони з 01.05.2005 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому придбали автомобіль марки «Камаз 5511» реєстраційний номер [NUMBER], 1990 року випуску, самоскид-С, номер шасі 304655/9000001 5511034174090. Вказаний транспортний засіб, який 28.05.2009 р. зареєстрований на відповідача, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказані обставини, які відповідачем не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. У відповідності з вимогами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 60, 69, 70 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивачка 17.01.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свій позов обґрунтовувала тим, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09.02.2017 р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 500 грн. щомісячно. Розмір аліментів, що їх відповідач сплачує згідно рішення суду, є меншим від мінімального розміру аліментів, який встановлений у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не може забезпечити гармонійний розвиток дитини. Тому просила збільшити розмір аліментів у твердій грошовій сумі з 500 грн. до 2500 грн. щомісячно до повноліття дитини. Представник позивача у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив розглянути справу в його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач ні в підготовче, ні у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народився син [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09.02.2017 р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 500 грн. щомісячно. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України визначений за рішенням суду розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника чи одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України (у редакції ЗУ від 17.05.2017 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні спору суд враховує наступні обставини: стан здоровя та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова; відповідач є молодим здоровим чоловіком, розмір доходу якого невідомий, інших дітей та непрацездатних утриманців не має. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення з відповідача щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 2500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому слід припинити стягнення за виконавчим листом № 352/1705/16-ц Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, відкликавши вказаний виконавчий лист з Яремчанського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 182, 184, ч.1 ст.192 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивачка 17.01.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає належного матеріального утримання дітям. Позивачка у судове засідання не з'явилась, у поданій суду заяві зменшила заявлений до стягнення з відповідача розмір аліментів, просила стягувати з відповідача аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Відповідач у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві визнав позов у зменшеному розмір, погодився сплачувати аліменти у користь позивачки на утримання двох дітей у розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов у зменшеному розмірі підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає належного матеріального утримання дітям. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей сторін, зокрема те, що діти здорові, перебувають на утриманні матері; стан здоров'я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, який має постійне місце праці, достатній дохід, сплачує аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON]. З урахуванням викладеного та позиції відповідача, який визнав позов у зменшеному розмірі, суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 182, 184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивачка 17.02.2014 р. звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вона з відповідачем вступила в зареєстрований шлюб 08.08.2008 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, в зв'язку з чим шлюбні відносини між ними припинені і подальше сумісне життя і збереження шлюбу є неможливим, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище - [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог та її згоду на винесення заочного рішення. Відповідач в судові засідання не з'являвся і від нього не надходило заяв про розгляд справи за його відсутності, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про отримання ним повісток. За згодою позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони вступили в зареєстрований шлюб 08.08.2009 року (а.с.5). Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] (а.с.9), [PERSON], [INFO] (а.с.10) та [PERSON] [INFO] (а.с.8) . Зважаючи на взаємні відносини подружжя, які не проживають разом та в подальшому не мають наміру зберігати подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітній дитині, тому вказані обставини відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. На підставі ст. ст. 110, 112 , 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивачка 17.02.2015 року звернулась до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на наступні обставини. 16 березня 2010 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем по справі, актовий запис №4. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що причиною розпаду сім'ї стало те, що останнім часом у них виникало дуже багато сварок на побутовій основі, оскільки вони мають різні характери. [PERSON], зазначає, що подальше сімейне життя не принесе їм щастя, а навпаки лише травмуватиме обох та негативно позначиться на вихованні дитини, їх сім'я розпалася і відновити її неможливо, тому вона просить розірвати шлюб у судовому порядку. Представник позивачки у судове засідання надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач в судове засідання також надав заяву, згідно якої позовні вимоги визнав, просив справу розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5) вбачається, що 16 березня 2010 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №4. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у зв'язку із чим, суд вважає, що шлюб має бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивачка 17.02.2016 року звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, посилаючись на те, що 11.09.2009 року помер [PERSON], про що 11.09.2009 року Супрунівською сільською радою Полтавського району складено відповідний актовий запис за № 72 та видано свідоцтво про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно : житловий будинок з господарськими будівлями в с. Івашки по вул. Травневій, 15, Полтавського району, належний відповідно до договору купівлі - продажу, посвідченого 22.06.1961 року виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 501. За життя заповіт померлий не залишив, в зв»язку з чим згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи визначені в ст. 1261 - 1265 ЦК України. Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, батьки. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є вона як дружина - [PERSON]. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В установлений ст. 1269 ЦК України строк вона подала до Полтавської райдержнотконтори заяву про прийняття спадщини на майно померлого 11.09.2009 року [PERSON] згідно довідки № 02-14/258, виданої 10.02.2016 року Полтавською райдержнотконторою відкрита спадкова справа № 90/2010.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивачка 17.02.2017 року звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюб укладений 25.06.2011 року ними розпався через не складення сімейного життя по причині різних частих побутових непорозумінь, внаслідок чого кілька місяців вони проживають окремо. Від шлюбу мають неповнолітню дитину : дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та залишаться проживати із нею. Тому вважає, що шлюб розпався остаточно та його збереження не можливо. Прохала розірвати між ними шлюб. В судове засідання сторони не з»явилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, де позивачка позов підтримала (а.с. 26), і відповідач не заперечував щодо розірвання шлюбу ( а. с. 23 ). Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи за наявності від них заяв. Судом встановлено, що сторони 25.06.2011 року в Центральному Відділі ДРАЦС Полтавського МУЮ уклали шлюб ( актовий запис № 612 ) ( а. с. 18 ). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає та залишаться проживати із позивачкою. Внаслідок складення певних обставин, непорозумінь сімейне життя у сторін не склалося, тому, сторони проживають окремо з грудня 2015 року, не підтримують шлюбно сімейних стосунків, не мають спільного бюджету та господарства. Спорів про майно та місце проживання дитини не мають. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки за встановлених судом обставин подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. Шлюб існує формально.

Outcome: approved