Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивачі звернулися в суд з вищевказаним позовом. Посилаються на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно їм належить житловий будинок 233 (колишній номер 178) по вул. Перемоги в с. Лази. Після одруження у 1995 році їхньої доньки [PERSON] з [PERSON], вони прожили у вказаному будинку чотири роки і за цей час відповідач зареєструвався в їхньому будинку. В січні 2000 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, а 14.03.2000 р. вона зареєструвала шлюб з іншим чоловіком, від якого в неї народилася дитина. На даний час їхня донька разом зі своєю сімєю проживають в цьому будинку. Відповідач більше пятнадцяти років не живе за місцем своєї реєстрації. Реєстрація [PERSON] у їхньому будинку перешкоджає їм у повній мірі користуватися та розпоряджатися ним. Вони не можуть оформити субсидію, яка залежить від кількості зареєстрованих осіб. Відповідач ухиляється від добровільного зняття з реєстраційного обліку та будь-якої домовленості між ними про збереження за ним житлової площі за період його відсутності по місцю реєстрації не існує, тому вони звернулися про захист свого права власності у судовому порядку. Просять також стягнути з відповідача 900 грв. за надання правової допомоги. Відповідач [PERSON]І у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник Тячівського РВ ГУ ДМС України Закарпатської області у судове засідання не зявився та не повідомив суду прични неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтями 319, 321, 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Під час розгляду справи суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 90 від 15.12.2009 р. позивачам на праві приватної власності в рівних долях належить житловий будинку № 233 по вул. Перемоги в с. Лази. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним та припинення правовідношення. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У судовому засідання встановлено, що відповідач вселився у будинок позивачів, як член сімї, після укладення шлюбу з їхньою донькою у 1995 р. У 2000 році цей шлюб було розірвано і відповідач добровільно припинив проживання у цьому будинку. Про те, що [PERSON] не проживає у будинку позивачів свідчать показння [PERSON] та [PERSON] дані ними у якості свідків, свідоцтво про розірвання шлюбу № 13 від 24.01.2000 р., свідоцтво про одруження [PERSON] 14.03.2000 р. з [PERSON], довідка Лазівської сільської ради № 1879 та № 1880 від 21.10.2015 р. з якої вбачається, що в склад сімї [PERSON] входить дружина [PERSON], донька [PERSON], зять [PERSON] та внуки [PERSON] і [PERSON] Відповідо до записів в по господарській книзі номер будинку 178 по вул. Перемоги в с. Лази, був змінений на номер 233. Реєстрація відповідача у будинку який належить [PERSON] та [PERSON] є перешкодою їм для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд. Таке становище порушує їх конституційні права. Відповідач не надав суду ніяких доказів неможливості проживання у будинку через неналежну поведінку позивачів, або про свою відсутність з поважних причин. За таких обставин позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. В частині зняття відповідача з реєстраційного обліку у житловому будинку позов не обґрунтовано правовими підставами, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця\~\~проживання в Україні», п. 3.1.\~\~Наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 року\~\~№ 1077\~«Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідача з реєстрації. Крім того орган, який вчиняє реєстрацію осіб не був залучений у справі як відповідач. Пунктами 47 та 48 Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України від 17.10.2014 №\~10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями\~8,\~59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.\~Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті\~79, статтях\~84,\~88,\~89 ЦПК.\~Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.\~\~Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. \~\~ Позивачами та адвокатом не надано суду ні розрахунку витрат на правовову допомогу, ні документального підтвердження про оплату такої допомоги, у звязку з чим підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення судових витрат суд не вбачає. Тому,

Outcome: partial