Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], звернулися до суду з позовом до відповідачки про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку посилаючись на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.06.2006 року за відповідачкою [PERSON] визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 370,10 кв.м, житловою площею 165,30 кв.м, з вигрібною ямою літера «І» вартістю 540717 грн. Вказаний будинок будувався відповідачкою та її чоловіком [PERSON], який є їх, [PERSON] та [PERSON], батьком, за спільні кошти та є спільною сумісною власністю подружжя. З січня 2007 року вони проживають в даному будинку. [INFO] року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини спірного житлового будинку, на яку вони, як діти спадкодавця, також мають право. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.09.2017 року було задоволено позовні вимоги про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку, однак постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 25.04.2018 року вказане рішення скасовано та в задоволенні позову відмовлено. Вони звернулись до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвої Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 ідеальну частку житлового будинку після смерті батька [PERSON], однак постановою від 20.06.2018 року їм було відмовлено, оскільки ними не надано документи, що підтверджують право власності на спадкове майно. А тому просили визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, а саме: [PERSON] та [PERSON], а також визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/6 ідеальній частині вказаного житлового будинку. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, просила задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Представники третьої особи ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в судовому засіданні позовні вимоги вважали необґрунтованими, оскільки товариство є іпотекодержателем спірного житлового будинку відповідно до іпотечного договору від 18.06.2008 року №81/12-Ф/ІП-1, який передано відповідачем в іпотеку на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, за яким існує заборгованість. Визнання за іншими особами, відмінними від іпотекодавця, права власності на майно, що є предметом іпотеки, порушує права іпотекодержателя. Просили відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Представник служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судовому засіданні вирішення позовних вимог залишив на розсуд суду, просив при вирішенні рішення врахувати інтереси неповнолітньої дитини. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 14.01.2005 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції зроблений актовий запис №19, прізвище обох з подружжя після реєстрації шлюбу «[PERSON]», що підтверджується копією довідки №94 від 14.05.2005 року (а.с.14). У подружжя є двоє дітей: повнолітня [PERSON], [INFO], та неповнолітній [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.12, 13). Позивачка [PERSON] є матір'ю відповідачки [PERSON] та бабусею [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.06.2006 року (а.с.16) за відповідачкою [PERSON] визнано право власності на житловий будинок по [ADDRESS], літера «А», загальною площею 370,10 кв.м., житловою площею 165,30 кв.м. з вигрібною ямою літера «І» вартістю 540717 грн. Право власності на спірний житловий будинок зареєстровано в Чернівецькому комунальному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.17). Як встановлено в судовому засіданні, з січня 2007 року відповідачка [PERSON] та її чоловік [PERSON] почали проживати в будинку разом зі своїми дітьми [PERSON] і [PERSON] Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Відповідно до вимог ст.70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За змістом ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15). Після його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкування за законом має місце лише у разі, коли воно не змінено заповітом спадкодавця (ст.1223 ЦК). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спірний житловий будинок набуто [PERSON] у власність на підставі рішення суду під час перебування її в шлюбі з [PERSON], який помер, тобто будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та кожному із подружжя належить по 1/2 його частині, тобто частка спадкодавця в праві спільної сумісної власності на житловий будинок становила 1/2. За життя спадкодавцем заповіт не складався, а тому діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] відповідно до ст.1261 ЦК України, разом із його дружиною - відповідачкою [PERSON], мають право на спадкування у рівних частках, а саме: по 1/6 частині житлового будинку по [ADDRESS] Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Частинами 1 та 2 ст.71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Позивачі звернулись до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвої Н.В. із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 ідеальну частку житлового будинку після смерті їх батька [PERSON], однак постановою від 20.06.2018 року їм відмовлено, оскільки спадкоємцями не надані документи, що підтверджують право власності на спадкове майно (а.с.24). Разом з тим, ч. 4 ст. 25 ЦК України визначає, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а тому неможливим є й визнання права власності за померлою особою на підставі позову спадкоємців, оскільки ніхто, крім власника, не може звертатися до суду з таким позовом. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає, що оскільки житловий будинок набуто [PERSON] у власність на підставі рішення суду під час перебування її в шлюбі з [PERSON], який помер, тому будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та кожному із подружжя належить по 1/2 його частині, а діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом, а тому позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial