Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом, просить суд розірвати шлюб між нею і відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано 24 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області за актовим записом №212, посилаючись на те, що вона фактично проживає разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS] , але спільне життя з чоловіком не склалося, так як вони мають зовсім різні характери та погляди на життя, внаслідок чого у них виникали сварки та непорозуміння. Також у них з чоловіком різне бачення навіть у дрібних побутових питаннях. З 2017 року шлюбні відносини вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, про побудову сімейних відносин між собою не піклуються, почуття взаємної любові та дружби між ними відсутні. Подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Примирення із відповідачем стало не можливим, а тому вона прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Крім того, позивачка зазначає, що від шлюбу з відповідачем вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач лише частково надає кошти на утримання дітей, позивачка просить стягнути із [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей, посилаючись на те, що відповідач є працездатною особою, а тому може сплачувати аліменти. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, а також зазначила, що позов підтримує. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON] . Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а також зазначив, що позов визнає. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 24 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області за актовим записом №212, який на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і не мають спільного бюджету, та примирення між ними стало неможливим, що видно із їхніх заяв, які вони подали до суду. Визнання відповідачем пред`явленого позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому за вказаних обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, в зв`язку з чим відповідно до ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. В судовому засіданні також встановлено, що сторони від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області 08 квітня 2008 року, актовий запис № 57; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області 04 лютого 2010 року, актовий запис № 19. Діти проживають із матір`ю [PERSON] та перебувають на її утриманні, що не оспорює відповідач. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, так як являється працездатним, суд вважає, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачкою позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 гривні 20 копійок. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved