Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що їм на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло належала квартира [ADDRESS]. Станом на 30.07.1996 року за відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано по 1/3 частини квартири [ADDRESS]. 3 серпня 1996 р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір міни. Згідно цього договору сторони здійснили обмін квартири [ADDRESS], на квартиру [ADDRESS]. 13 жовтня 2017 р. позивачі звернулись до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Однак нотаріусом їм відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії, у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, тобто, договору міни від 03.08.1996 р., а предявлена копія цього договору не може бути підставою для посвідчення договору відчуження. Оскільки позивачі втратили оригінал вищевказаного договору міни від 03.08.1996 р., то для захисту свого невизнаного права власності звертаються до суду та просять визнати за кожним із них право власності по 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Представник позивачів подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує та просить суд його задоволити. Відповідач [PERSON], як сторона договору міни від 03.08.1996 року і як спадкоємець після смерті [PERSON], яка теж була стороною вказаного договору і померла 17.11.2006 року (а.с.__), подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає, не заперечує щодо його задоволення. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає, не заперечує щодо його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.05.1996 р. відділом приватизації житла державного концерну «Оріана» (а.с.5), [PERSON], [PERSON], [PERSON] (після одруження присвоєно прізвище «Дутчин» (а.с.22) та [PERSON] (після одруження присвоєно прізвище «Гвоздецька» (а.с.21) на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. Із реєстраційного посвідчення, виданого 30 липня 1996 р. Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано право власності по 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.7). Рішенням виконавчого комітету Калуської міської Ради народних депутатів від 23.07.1996 р. № 159 «Про розгляд висновків опікунської ради» [PERSON] та [PERSON] дано дозвіл від імені неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], на відчуження їх частини квартири [ADDRESS]. Також зобовязано [PERSON] та [PERSON] забезпечити дочок належним житлом за місцем переїзду: м. Калуш, вул. Січових Стрільців, 23/9 (а.с.6). З наявної в матеріалах справи копії договору міни (а.с.10) вбачається, 03 серпня 1996 р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір міни. Згідно цього договору було здійснено обмін квартири [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS]. Отже, позивачі набули право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до листа нотаріуса від 13.10.2017 р. № 249/01-16 (а.с.24) позивачам було відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, тобто, договору міни від 03.08.1996 р., а предявлена копія цього договору не може бути підставою для посвідчення договору відчуження. З матеріалів справи вбачається, що в газеті «Дзвони Підгіря» за 15.09.2017 р. № 37 (а.с.26) було опубліковано оголошення про те, що загублені правовстановлюючі документи на купівлю квартири, видані 03.08.1996 року на прізвище [PERSON], договір посвідчував нотаріус [PERSON] слід вважати недійсними. Окрім договору міни від 03.08.1996 р, факт набуття позивачами спірної квартири у власність підтверджується також договором № 2/322 від 12 серпня 1996 р. (а.с.11) та договором від 31.03.2003 р. (а.с.18) про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. Адже власником квартири [ADDRESS], на підставі договору міни від 03.08.1996 р., у зазначених договорах вказаний [PERSON] Крім того, відповідно до будинкової книги (а.с.12-18) з 03.08.1996 року основним власником квартири [ADDRESS] вказано [PERSON]. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові Судової палати у цивільних справах від 18 лютого 2015 р. у справі № 6-244цс14, за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Згідно із розясненнями, наданими у пункті 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позивачі позбавлені можливості реалізувати свої права власників у звязку із втратою оригіналу договору міни від 03.08.1996 р., суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову та визнання за кожним із позивачів права власності на 1/4 частини квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного ст. ст. 321, 396 ЦК України,

Outcome: approved