Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивачка 17.09.2019 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, у розмірі 5000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.Свій позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач залишив сім`ю, проживає окремо і не надає матеріального утримання дитині, хоча має таку можливість оскільки останніх 6 років працює у Франції, має постійний заробіток, інших утриманців немає. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, у поданій суду заяві представник позивачки просила справу розглянути у відсутності сторони позивача, позов підтримала і просила його задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданому його представником відзиві від 03.02.2020 р. позов не визнав, посилаючись на те, що 09.08.2018 р. відповідач подарував позивачці квартиру [ADDRESS] . Таким чином, відповідачем значною мірою покращено житлові умови та майновий стан позивачки. А у відповідача жодного нерухомого майна немає, на його утриманні крім сина [PERSON] , також є його хвора мама [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом другої групи, потребує стороннього догляду. Відповідач систематично надає допомогу матері, а також з 2014 року регулярно перераховує кошти у розмірі 1200-1300 грн. для сина. Твердження позивачки про те, що відповідач працює у Франції та має високі заробітки не відповідає дійсності, оскільки віза, видана консульством Республіки Польща до 01.08.2019 р. і вже є недійсною. Відповідач має тимчасові заробітки, яких йому ледь вистачає на власне існування, на утримання матері інваліда, а також на сплату аліментів для сина. Тому права позивачки не є порушеними, оскільки відповідач не ухиляється від матеріального утримання сина. Просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у відсутності відповідача, вважає, що позивачка безпідставно звернулась до суду, оскільки відповідачем належно виконуються зобов`язання по утриманню сина. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Сторони разом не проживають, малолітня дитина проживає разом з матір`ю. Як вбачається з долучених до матеріалів справи представником відповідача копій квитанцій, відповідач щомісячно добровільно сплачує кошти на утримання сина, однак дана сума не забезпечує належний рівень життя дитини, необхідний для її гармонійного, всебічного розвитку, домовленості про розмір аліментів на дитину між сторонами не досягнуто. Крім того, суд зазначає, що факт дарування квартири позивачці, на який посилається представник відповідача у відзиві на позов, не звільняє відповідача від обов`язку утримання дитини до досягнення нею повноліття. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того,здійснюються вони державними чи приватними установами,що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування,які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків,опікунів чи інших осіб,які відповідають за неї за законом,і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти)присуджуються у частці від доходу її матері,батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України (у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини сторін, зокрема те, що дитина здорова, перебуває на утриманні матері; 2) стан здоров`я відповідача, який є молодим, здоровим і працездатним, та матеріальне становище відповідача, який, як стверджує позивачка, працює за кордоном, розмір його доходу невідомий; 3) відсутність у відповідача інших дітей, має матір, якій встановлено другу групу інвалідності; 3-1) відсутні дані щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 2700 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору згідно п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути 840,80 грн. судового збору в дохід державного бюджету. На підставі наведеного, відповідно до ст.3,27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989р. (у редакції зі змінами,схваленими резолюцією50/155Генеральної Асамблеї ООН від21грудня 1995р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 180, 181 ч.3, 182, 183 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved