Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивачі звернулися до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 10.01.2019 року відкрито провадження у зазначеній справі, постановалено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.06.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. 23 жовтня 2019 року Харківською міською радою подано до суду клопотання про залучення її до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Протокольною ухвалою від 23.10.2019 у задоволенні клопотання відмовлено з мотивів його безпідставності. Позивачами подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовну заяву підтримують. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та правовідносини. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1998 року, реєстраційний номер 1-98-104213 Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду, позивачі по справі є власниками названої квартири. Відповдіач, згдіно актів від 31.10.2008 та 19.11.2018, у спірній квартирі не проживає, проте згідно довідки про склад сім`ї від 06.11.2018, є зареєстрованим за названою адресою. Як стверджують позивач у позовній заяві, відповідач має інше житло та жодного дня за спірною адресою не проживав, у витратах на утримання житла участі не приймає. Факт реєстрації відповідача у квартирі позивачів обмежує їх право власності, оскільки є перешкодою для отримання ними субсидії. Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, аналіз вказаних положень закону дає підстави для висновку, що право на користування житловим приміщення є похідним від права власності, і, оскільки власник житлового приміщення змінився і має намір використовувати житло для власного проживання, а відповідач не є членом сім`ї власника, а тому позивач має право заявити вимогу про усунення перешкод у здійсненні ним прав власника. Відповідно до ч.2 ст.401 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.. Як встановлено судом, відповідач не проживав у названій квартирі з моменту реєстрації, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Долю судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved