Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили: встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що правовстановлюючий документ - договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Щорса (нині Ставкова) будинок № 4, в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, посвідчений 11 березня 1972 р. виконкомом Орлівщинської сільської ради за р. № 35, був виданий [PERSON], померлому 01 лютого 2014 року. визнати за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами № 4, що розташований по вулиці Ставкова в селі Орловщина Новомосковського району Дніпропетровської області, та в цілому складається з: житлового будинку А, розміром 39,5 кв.м. - житлової площі та 58,9 кв.м. - загальної площі, сіней а, літньої кухні Б, прибудови б, сараїв - В, Г, Д, вбиральні Е, колодязю К, хвіртки - № 1, воріт - № 2, огорожі - № 3, погрібу ПГ, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 09 липня 2014 року, котра в свою чергу, прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка [PERSON], померлого 01 лютого 2014 року; визнати за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами № 4, що розташований по вулиці Ставкова в селі Орловщина Новомосковського району Дніпропетровської області, та в цілому складається з: житлового будинку А, розміром 39,5 кв.м. - житлової площі та 58,9 кв.м. - загальної площі, сіней а, літньої кухні Б, прибудови б, сараїв - В, Г, Д, вбиральні Е, колодязю К, хвіртки - № 1, воріт - № 2, огорожі - № 3, погрібу ПГ, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 09 липня 2014 року, котра в свою чергу, прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка [PERSON], померлого 01 лютого 2014 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 лютого 2014 року помер дядько позивачів [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майна будинок № 4, розташований по вул. Ставкова (колишня назва вулиці - Щорса) в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області. Єдиною спадкоємицею дядька була його дружина [PERSON] (тітка позивачів), яка, проживаючи з чоловіком на день його смерті, прийняла спадщину, однак, не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок після смерті оскільки померла 09 липня 2014 року. За життя, 25 лютого 2014 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради, відповідно до якого, заповідала позивачам, як племінницям в рівних частках усе своє майно. Після смерті тітки позивачі своєчасно звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини на спадковий будинок, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено, в звязку з тим, що позивачами надано свідоцтво про смерть [PERSON] та договір купівлі-продажу спадкового будинку, посвідчений 11 березня 1972 року виконкомом Орлівщинської сільської ради за р. № 35 на імя [PERSON], в тексті якого неодноразово зазначено прізвище покупця [PERSON], яке відмінне від прізвища спадкодавця [PERSON]. Також в договорі не зазначена адреса будинку, набутого покупцем, в посвідчувальному написі стороною договору зазначений [PERSON], відсутня відмітка про реєстрацію договору в БТІ, а також наявні виправлення в прізвищі сторони договору, а саме: «прізвище [PERSON] виправлене на [PERSON] згідно паспорта VI-КИ 546438», застережені підписом посадової особи і печаткою установи, відмінними від підпису та печатки, проставлених під час видачі документа, що суперечить вимогам законодавства, та не дає можливості видати свідоцтва про право на спадщину на зазначений будинок. Вважають, що зазначені нотаріусом зауваження до договору купівлі-продажу будинку № 4, розташованого по вул. Ставкова (колишня назва вулиці - Щорса) в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області є нічим іншим, як граматичними та технічними помилками особи, яка посвідчувала даний договір 11 березня 1972 року, адже навіть пізніше, виявивши помилку зроблену в прізвищі дядька «Верхоляк» замість правильного «Вархоляк», виконкомом Орлівщинської сільської ради зроблено виправлення в договорі, однак не у спосіб, передбачений чинним законодавством. Що стосується реєстрації договору купівлі-продажу в БТІ, то в договорі відсутнє таке застереження, тому ні дядько, ні навіть спадкоємиці про необхідність такої реєстрації не знали. Означену відмову нотаріуса позивачі вважають неправомірною та такою, що порушує їх право власності. Позивачі, їх представник до суду не з'явилися Представник позивача, згідно з заявою, наданою суду просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача, третьої особи до суду не з'явилися, надали суду заяви, у відповідності до яких просили суд розглянути справу за їх відсутності. не заперечили проти задоволення позову. У звязку з тим, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. 21 серпня 1971 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], яка змінила прізвище на [PERSON] /а.с.15/. Матеріали справи свідчать, що 11 березня 1972 року між [PERSON], діючим за довіреністю від [PERSON] та [PERSON], як продавцем та [PERSON], як покупцем укладено договір купівлі-продажу будинку, що знаходиться в с. Орлівщина, жила площа якого становить 20 кв.метрів, належного [PERSON] на підставі запису в погосподарській книзі Орлівщинської сільської Ради депутатів трудящих під № 134. Продаж вчинено за 1000,00 крб. Договір на зворотному боці містить позначку про його нотаріальне посвідчення 11 березня 1972 року виконавчим комітетом Орлівщинської сільської ради за р. № 35. В тексті договору міститься закреслення прізвища [PERSON] та виправлення прізвища на [PERSON]. Містить договір також і напис: «прізвище [PERSON] виправлене на [PERSON] згідно паспорта VI-КИ 546438», засвідчений печаткою Виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради та підписом відповідальної особи, посадове становище якої не вказано. Виправлення застережені підписом посадової особи і печаткою установи, відмінними від підпису та печатки, проставлених під час видачі документа при його посвідченні /а.с.47/. 30 травня 1996 року Новомосковським районним БТІ складено технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, розташований за адресою: вул. Щорса, 4, с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, у відповідності до якого власником будинку вказано [PERSON]. Встановлено, що будинок в цілому складається з: житлового будинку А, розміром 39,5 кв.м. - житлової площі та 58,9 кв.м. - загальної площі, сіней а, літньої кухні Б, прибудови б, сарай В, сарай Г, сарай Д, вбиральні Е, колодязю К, хвіртки - № 1, воріт - № 2, огорожі - № 3, погрібу /а.с.20-23/. 01 лютого 2014 року помер [PERSON] /а.с.48/. Спадкової справи після смерті [PERSON] не заводилося. Водночас, з матеріалів спадкової справи [PERSON] вбачається факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. 25 лютого 2014 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Виконавчого комітету Орлівщинської сільської ради 25 лютого 2014 року за р. № 67, відповідно до якого, заповіла позивачам в рівних частках усе своє майно /а.с.78/. [PERSON] померла 09 липня 2014 року. Після смерті [PERSON] позивачі 30 жовтня 2014 року звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за заповітом та 28 липня 2015 року із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину. Також 29 червня 2016 року позивачами подано нотаріусу заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину на будинок, розташований за адресою: вул. Щорса, 4, с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області. Листами нотаріуса від 29 червня 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом позивачам відмовлено, в звязку з тим, що позивачами надано свідоцтво про смерть [PERSON] та договір купівлі-продажу спадкового будинку, посвідчений 11 березня 1972 року виконкомом Орлівщинської сільської ради за р. №35 на імя [PERSON], в тексті якого неодноразово зазначено прізвище покупця [PERSON], яке відмінне від прізвища спадкодавця [PERSON]. Також в договорі не зазначена адреса будинку, набутого покупцем, в посвідчувальному написі стороною договору зазначений [PERSON], відсутня відмітка про реєстрацію договору в БТІ, а також наявні виправлення в прізвищі сторони договору, а саме: «прізвище [PERSON] виправлене на [PERSON] згідно паспорта VI-КИ 546438», застережені підписом посадової особи і печаткою установи, відмінними від підпису та печатки, проставлених під час видачі документа, що суперечить вимогам законодавства, та не дає можливості видати свідоцтва про право на спадщину на зазначений будинок. Вирішуючи вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, суд виходить з наступного. Згідно п. 6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Не допускається вирішення справи в порядку окремого провадження, якщо заява містить вимогу про визнання права, зокрема права власності. У порядку окремого провадження можуть розглядатися заяви про належність правовстановлюючого документу. Проте судам потрібно враховувати, що якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК та п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 № 7. Оцінюючі вищенаведені докази по справі в їх сукупності, зокрема, щодо оформлення правовстановлюючих документів на власність спадкодавця, технічний паспорт, відомості органу місцевого самоврядування, суд приходить до висновку, що при оформленні свідоцтва про право на спадщину на будинок, була допущена помилка щодо прізвища особи, зазначеної в свідоцтві, а саме замість вірного прізвища [PERSON], помилково зазначене прізвище [PERSON], та з урахуванням внесення виправлень, не застережених підписом посадової особи, яка вносила такі виправлення неможливим є встановлення належності спадкового майна, що є підставою для задоволення позову в цій частині та встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що правовстановлюючий документ - договір купівлі-продажу житлового будинку в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, посвідчений 11 березня 1972 року виконкомом Орлівщинської сільської ради за р. №35, був складений [PERSON], померлим 01 лютого 2014 року. Вирішуючи питання в частині визнання права власності, суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В зв'язку з наведеним, враховуючи підтвердження матеріалами справи, технічним паспортом, договором належності [PERSON] за життя нерухомого майна, яке останній набув у власність, однак не здійснив його державну реєстрацію, прийняття спадщини [PERSON], її смерть, не оформлення [PERSON] спадкового права, враховуючи те, що позивачі є єдиними спадкоємцями за заповітом на вказане спадкове майно та відсутність інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, враховуючи своєчасність прийняття спадщини позивачами, зміну назви вулиці, на якій розташовано спадкове майно, відмову нотаріуса, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved