Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили встановити такий порядок окремого користування трикімнатною квартирою [ADDRESS] : виділити [PERSON] та [PERSON] у власність житлову кімнату площею 17,8 кв. м. з балконом площею 0,8 кв. м і вбудованою шафою площею 0,4 кв. м та житлову кімнату площею 10,2 кв. м., що відповідає ѕ частинам квартири. Виділити [PERSON] у власність житлову кімнату площею 12,6 кв.м., що відповідає ј частині квартири. Допоміжні приміщення у квартирі: кухню площею 5,1 кв.м, коридор площею 5,5 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м. - залишити у спільному користуванні власників. Припинити право спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] . Стягнути з відповідача судові витрати. Позов обґрунтували тим, що квартира [ADDRESS] була приватизована на чотирьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зазначена квартира розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку і складається з 3-х кімнат житловою площею 40,6 кв.м, у тому числі: 17,8 кв.м, 12,6 кв.м та 10,2 кв.м; кухні площею 5,1 кв.м.; ванної кімнати площею 2,1 кв.м; вбиральні площею 1,0 кв.м.; коридору площею 5,4 кв.м; вбудованої шафи площею 0,9 кв.м; балкону площею 0,8 кв.м. Загальна площа квартири складає 55,9 кв.м. [INFO] померла [PERSON] , [INFO]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом 1/4 частину спірної квартири, що належала померлій [PERSON] , успадкувала її донька [PERSON] . [PERSON] є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] , [PERSON] - 1/4 частини, [PERSON] - 1/4 частини. Між позивачами та відповідачем склався порядок користування спільною квартирою: позивачі займають кімнати житловою площею 17,8 кв.м. та 10,2 кв.м., оскільки вони є суміжними. [PERSON] займає ізольовану кімнату площею 12,6 кв.м. Оскільки між сторонами склалися неприязні стосунки, в тому числі виникають сварки і скандали з приводу користування квартирою, оплати за комунальні послуги та правил співжиття, позивачі бажають розпорядися своєю часткою майна, проте відповідач не погоджується на продаж квартири, тому позивачі змушені були звернутися з даними позовними вимогами. Житлова площа квартири складає 40,6 кв.м. [PERSON] належить 1/4 частина квартири, що становить 10,15 кв.м. У зв`язку з цим, позивачі просять виділити відповідачу окрему кімнату площею 12,6 кв.м, яка є ізольованою та в якій фактично він і проживає. Допоміжні приміщення у квартирі залишити у загальному користуванні сторін, оскільки їх розподіл в натурі неможливий. Згідно ухвали суду від 19.04.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відізвати позовну заяву та припинити провадження у справі (а.с.26-29, 33-36). У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі і надали пояснення аналогічні позовній заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату і час судового засідання не з`явився, подав заяву про відкладення розгляду справи. Суд відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України ухвалив розглядати справу за відсутності нез`явившегося відповідача, який належним чином повідомлений про судове засідання, у судове засідання не з`явився, заявив клопотання про відкладення розгляду справи, але не повідомив причини неявки. Заслухавши позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.12.1997 року №3911 трикімнатна квартира [ADDRESS] була приватизована на чотирьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Вказана квартира розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку і складається з 3-х кімнат житловою площею 40,6 кв.м., у тому числі: 17,8 кв.м., 12,6 кв.м. та 10,2 кв.м.; кухні площею 5,1 кв.м.; ванної кімнати площею 2,1 кв.м.; вбиральні площею 1,0 кв.м.; коридору площею 5,4 кв.м.; вбудованої шафи - 0,9 кв.м.; балкону - 0,8 кв.м. Загальна площа квартири складає 55,9 кв.м. Після смерті [INFO] співвласника [PERSON] , [INFO], її частину, яка складається з 1/4 частину спірної квартири успадкувала її донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. Таким чином, [PERSON] є власницею 1/2 частини квартири [ADDRESS] , [PERSON] - 1/4 частини, [PERSON] - 1/4 частини. Судом встановлено, що між позивачами та відповідачем склався порядок користування спільною квартирою, згідно якого позивачі займають кімнати житловою площею 17,8 кв.м та 10,2 кв.м, оскільки вони є суміжними. Відповідач [PERSON] займає ізольовану кімнату площею 12,6 кв.м. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1-3 ст. 357 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Стаття 361 ЦК України визначає що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч.ч.1-3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Таким чином, враховуючи те, що житлова площа спірної квартири складає 40,6 кв.м., а відповідачу [PERSON] належить 1/4 частина квартири, що відповідає площі 10,15 кв.м., то суд вважає, що відповідачу необхідно виділити у користування ізольовану кімнату площею 12,6 кв.м., оскільки кімната площею 10,2 кв.м є суміжною з кімнатою площею 17,8 кв.м. Позивачам виділити у користування кімнату площею 17,8 кв.м. з балконом площею 0,8 кв.м. і вбудованою шафою площею 0,4 кв.м. та кімнату площею 10,2 кв.м. Допоміжні приміщення у квартирі залишати у загальному користуванні сторін, оскільки їх розподіл в натурі неможливий. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, наданими позивачами.

Outcome: approved