Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду із вказаним вище позовом. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування цього ж будинку, що належав [PERSON], яка померла [INFO]. В обгрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] покликається на те, що спадкодавець [PERSON], яка померла [INFO] є рідною сестрою позивачки по справі. Після смерті спадкодавці відкрилась спадщина на належне їй майно, що складається із житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за вказаною адресою. Оскільки, позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON], проте не може оформити своїх спадкових прав на зазначене майно через відмову нотаріуса в цьому. Тому просить суд позов задовольнити. Позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Крім того, суду пояснили, що на вказану спадщину фактично не претендують, а мають лише намір поставити спадкодавиці та їх родичам пам'ятники. У задоволенні позовних вимог [PERSON] просять суд відмовити. [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Просив суд залучити до участі в справі в якості третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору недієздатного [PERSON], опікуном якого він є. Просить суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,25 га для обслуговування цього ж будинку, що належав [PERSON], яка померла [INFO]. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] покликається на те, що він є опікуном третьої особи - недієздатного [PERSON] за рішенням суду. Померла [PERSON], яка померла [INFO], є бабцею третьої особи, яка при житті склала заповіт на все своє майно в користь своїх синів [PERSON] та [PERSON], які померли. Оскільки, [PERSON] є батьком недієздатного [PERSON] та був прописаний у спірному будинку, тому прийняв спадщину. Проте, батько недієздатного [PERSON] помер [INFO], а третя особа [PERSON] є його сином, який в судовому порядку визнаний недієздатним, а тому вважається таким, що прийняв в порядку спадкування спірний житловий будинок разом із земельною ділянкою Ухвалою суду від 16.09.2014 року клопотання [PERSON] було задоволено та допущено до участі в даній справі в якості третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору законного представника інтересів недієздатного [PERSON] - [PERSON], а вказані справи було об'єднано в одне провадження. В судовому засіданні законний представник інтересів недієздатного [PERSON] та його адвокат Куць В.В. поданий від імені [PERSON] позов підтримали повністю та просять суд його задовольнити. У задоволенні позовних вимог [PERSON] просять суд відмовити. Крім того, [PERSON] суду пояснив, що має намір поставити спадкодавиці та їх родичам пам'ятники. Представник відповідача Балучинської сільської ради Буського району Львівської області - сільський голова Цюман Г.В. в судовому засіданні пояснив, що у розгляді даного спору покладається на вирішення суду. При цьому, зауважив, що вважає більше обґрунтованим позов [PERSON], оскільки він є недієздатний, отримує пенсію по інвалідності з дитинства. Третя особа Відділ Держземагенства у Буському районі Львівської області явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечило, направивши до суду лист, в якому просить розгляд справи проводити у відсутності їх представника. При цьому, зауважило, що згідно державної статистичної звітності по Буському району за [PERSON] земельні ділянки на праві власності чи на праві користування не зареєстровані. Вислухавши думку всіх учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом установлено, що [PERSON] до дня смерті проживала в належному їй житловому будинку [ADDRESS], про що вбачається із довідки та витягу з по господарської книги (а.с. 25, 40, 76). Так, з наявного у матеріалах справи Витягу з погосподарської книги № 4 вбачається, що до списку членів домогосподарства, зокрема, належали [PERSON] (голова сім'ї) та [PERSON] (син). Належний їм житловий будинок [ADDRESS] є 1966 року забудови, загальною площею 50 кв.м. (а.с. 76). З наявних у справі матеріалів вбачається, що позивачка [PERSON] є рідною сестрою померлої, а третя особа [PERSON] внуком померлої (а.с. 6, 39). 22 грудня 1995 року секретарем Балучинської сільської ради Буського району Львівської області Харко Р.К. було посвідчено заповіт від імені [PERSON] в користь її синів [PERSON] (проживає в селі Русилів) та [PERSON] (проживає в м. Дніпродзержинську), за яким спадкодавець заповіла все своє майно останнім в рівних частинах (а.с. 19). [INFO] [PERSON] померла, що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, копія якого наявна в справі (а.с. 8). З наявного у матеріалах справи листа Буської державної нотаріальної контори від 17.04.2014 року вбачається те, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO], не заводилась (а.с. 50). [INFO] помер спадкоємець за заповітом [PERSON], про що вбачається зі свідоцтва про його смерть, копія якого наявна в справі (а.с. 20). Близько двох років тому назад помер інший спадкоємець за заповітом [PERSON], який постійно до дня смерті проживав у м. Дніпропетровську. Вказана обставина визнається сторонами по цій справі, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Третя особа із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] являється сином померлого [PERSON], про що видно зі свідоцтва про народження, копія якого наявна в справі (а.с. 21). Рішенням Буського районного суду Львівської області від 24.12.2013 року, яке вступило в законну силу, третю особу по цій справі [PERSON] було визнано недієздатним, а його опікуном призначено [PERSON], копія якого міститься в справі (а.с. 36). Також, вказаним судовим рішенням встановлені наступні обставини. Зокрема, встановлено, що [PERSON] народився та проживає в [ADDRESS], навчався в допоміжній школі, з дитинства відставав у розумовому розвитку, отримує пенсію по інвалідності, страждає стійким хронічним психічним розладом у формі розумової відсталості в ступені вираженої дебільності та за своїм станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Наведені обставини, в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Так, статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Згідно вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті. В силу вимог ст. 534 ЦК УРСР, яка була чинною на момент посвідчення заповіту, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно вимог ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). В силу ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відтак, враховуючи наведене суд вважає, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті бабці [PERSON], померлої [INFO] в порядку спадкової трансмісії через те, що її спадкоємець та батько третьої особи [PERSON] помер [INFO]. У зв'язку із наведеним, позов [PERSON] про визнання за нею права власності на спірне спадкове майно до задоволення не підлягає. Крім того, нею не було доведено факту прийняття спадщини у встановленому законом порядку. Також, позивачка [PERSON] як рідна сестра померлої [PERSON], не входить до суб'єктів, яким належить обов'язкова частка в спадщині, перерахованих у ст. 535 ЦК УРСР, яка була чинною на момент відкриття спадщини. Аналогічна за своїм змістом є чинна норма, передбачена ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Що стосується вимог третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] про визнання за ним права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, яка знаходиться по [ADDRESS] площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, що належала померлій [PERSON], то суд констатує наступне. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Проте, як вбачається з листа Відділу Держземагенства у Буському районі Львівської області від 14.07.2014 року, згідно державної статистичної звітності по Буському району за [PERSON] земельні ділянки на праві власності чи на праві користування не зареєстровані. А, відтак заявлені сторонами вимоги про визнання за ними права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, після смерті [PERSON], до задоволення не підлягають. Ураховуючи викладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 225, 316, 376, 392, 1216, 1218, 1220, 1221, 1223, 1233, 1235, 1241, 1266, 1268-1270, 1276 ЦК України, ст.ст. 534, 535, 548, 549, 551 ЦК УРСР, ст.ст. 125, 126 ЗК України, та

Outcome: partial