overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивачка 02.09.2015 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на свою користь у зв'язку з продовженням навчання у розмірі 800 грн. щомісячно до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею 23-х років. Свій позов обґрунтовувала тим, що відповідач є її батьком, який перебуває у розірваному шлюбі з її матір'ю. Вона, [INFO], досягла повноліття та продовжує навчання на другому курсі в Івано-Франківському технікумі ресторанного сервісу і туризму Національного університету харчових технологій на платній, денній формі навчання, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач, який є здоровим, працює офіційно та має достатній дохід, може надавати їй матеріальне утримання. Позивачка у судове засідання не з'явилася, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві позов визнав частково, погодився сплачувати аліменти на користь повнолітньої дочки [PERSON] у зв'язку з продовженням навчання у розмірі 650 грн. щомісячно до закінчення навчання, що становить ? частину його заробітку, просив справу розглянути в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що позивачка, [INFO], яка є дочкою відповідача, після досягнення повноліття продовжує навчання на другому курсі в Івано-Франківському технікумі ресторанного сервісу і туризму Національного університету харчових технологій на платній, денній формі та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги. Позивачка перебуває на утриманні своєї матері, яка офіційно працює за кордоном. Відповідач, стан здоров'я якого задовільний, який не має інших дітей і непрацездатних утриманців, працює офіційно, отримуючи достатній дохід, може надавати дочці, яка навчається, матеріальне утримання. У відповідності з вимогами ст.199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу. З огляду на викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення заявленого позову. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивачка 02.09.2021 року звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 1976 року. Сімейне життя не склалося через втрату почуття любові, взаєморозуміння, тому вона просить розірвати шлюб. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Пояснила, що з відповідачем по справі разом не проживає з 2011 року. Відповідач позовні вимоги визнав. Заслухавши сторони, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зі свідоцтва про укладення шлюбу, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27.04.1976, актовий запис № 4. Відповідно до вимог ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Однією з основних засад шлюбу, передбачених ст. 24 СК України є його добровільність. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд встановив, що сторони не проживають разом, подружні відносини остаточно припинені, спільного господарства не ведуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, посилається на те, що сім`ю зберегти неможливо, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи категоричне небажання сторін відновлювати подружні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. За бажанням позивачки суд залишає їй шлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивачка 02.11.15 року звернулась до суду з позовом, у якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 2000 гривень, щомісячно починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 25.07.2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає жодної допомоги на утримання дитини. Інших дітей відповідач немає, аліменти нікому не сплачує. Шлюб не розірвано, але відповідач проживає окремо, спільного господарства не ведеться. Відповідач повернувся з зони АТО, зараз не працює. У судовому засіданні 11.01.2016 року Позивачка зменшила суму своїх позовних вимог до 700 гривень, та дала пояснення аналогічні позовним вимогам. Відповідач підтвердив викладені Позивачкою обставини та визнав змінені позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами /розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо/. Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого\~частиною другою статті 182\~цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено: сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який уклали 25.07.2012 року. У шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO]. /а.с.2,3/. Відповідач на теперішній час не працює, повернувся після служби в зоні АТО /а.с.19/. Факти проживання окремо, відсутності спільного господарства, відсутності постійної роботи у Відповідача, проживання доньки разом з Позивачкою, ніким з учасників процесу не оспорюються, тому відповідно до ст. 61 ЦПК України, суд приймає їх, як такі, що не потребують доведенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивачка 02.12.2013 р. звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вона з відповідачем вступила в зареєстрований шлюб 07.08.2010 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між ними припинені з 03 березня 2013 року, в зв'язку з чим подальше сумісне життя і збереження шлюбу є неможливим, позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судові засідання не з'явився і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про отримання ним повісток. За згодою позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони вступили в зареєстрований шлюб 07.08.2010 року (а.с.4). Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Зважаючи на взаємні відносини подружжя, які не проживають разом та в подальшому не мають наміру зберігати подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітній дитині, тому вказані обставини відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. На підставі ст. ст. 110, 112 , 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивачка, 02.12.2015 року, звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в позовній заяві зазначила, що вони зареєстрували шлюб з відповідачем 28 квітня 2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Шишацького районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 11, від шлюбу мають спільного сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. В позовній заяві позивачка просила суд розірвати їх шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на утримання їх неповнолітнього сина, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що сімейні та подружні стосунки у них не склалися через різні погляди на сімейне життя, протягом останніх трьох місяців вони не проживають разом як подружжя, їх сімя фактично розпалася і не може бути збережена, а коштів на утримання сина відповідач в добровільному порядку не надає. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги з підстав, викладених нею у позовній заяві, просила суд задовольнити її позовні вимоги, суду пояснила, що примирення між нею та відповідачем не відбулося. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнав, суду пояснив, що він не погоджується на розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки, згідно ст. 110 СК України, кожний з подружжя має право подати до суду позов про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сімейне та подружнє життя між сторонами не склалось, вони припинили подружні стосунки, їх шлюб набув формального характеру і суперечить інтересам сторін, судом надавався сторонам термін на примирення на три місяці, але примирення не відбулося, а тому цей шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження, серія І- КЕ № 055340, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шишацького районного управління юстиції Полтавської області 20.09.2007 року, актовий запис № 39 від 20.09.2007 року, кожен з них має рівні права щодо його утримання, тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання їх спільного сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття. На підставі ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112,180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивачка, 02 березня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що шлюб між нею та [PERSON] був зареєстрований 27 березня 2004 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку по утриманню сина, не працює, тому, вона змушена була звернутися до суду та просила стягувати з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 1500 грн., щомісячно до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в розмірі 1000 грн. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що шлюб між позивачкою та відповідачем був зареєстрований 27 березня 2004 року у відділі реєстрації акті цивільного стану Ленінського районного управління юстиції місті Дніпропетровська, актовий запис №150 (а.с.3). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.3). Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку по утриманню сина, постійного доходу немає. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Натомість, судом встановлено, що на теперішній час домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання сина, між сторонами немає. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з урахуванням вищевказаного та інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі 1000,00 грн. щомісячно на дитину, починаючи з 02 березня 2016 року і до повноліття дитини. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.\~\~ На підставі викладеного та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивачка 02 вересня 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 2010 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з 2013 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 2010 року. Шлюб зареєстрований Виконавчим комітетом Великомихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, актовий запис за № 08 /а.с.3/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.4/. Як вбачається ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачене ч.4 вказаної статті. Враховуюче вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з 2013 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивачка 02 вересня 2014 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2009 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з червня 2014 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2009 року. Шлюб зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 402 /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Враховуюче вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з червня 2014 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивачка 02 вересня 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2005 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у звязку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з 2011 року; після розірвання шлюбу сина просить залишити проживати разом з нею. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково в частині розірвання шлюбу, в іншій частині просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2005 року. Шлюб зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 690 /а.с.5/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «Цісар» на «Краковську» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище Як вбачається ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачене ч.4 вказаної статті. Враховуюче вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сімї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з 2011 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Тому, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими, та шлюб має бути розірваний. Натомість, позовні вимоги в частині визначення місця проживання [PERSON] разом з позивачкою не підлягають задоволенню, оскільки відсутній спір, та відповідач не заперечує проти проживання сина разом з позивачкою. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивачка 02 грудня 2013 року звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, посилаючись на наступні обставини. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який навчається у Ясинуватському професійному ліцею залізничного транспорту, самостійного заробітку не має. Відповідач не надає матеріальної допомоги на його утримання, у зв'язку з чим просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1000,00 грн. щомісяця, починаючи з [INFO]. до закінчення навчання 28.06.2014 р. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Справу розглянуто згідно з положеннями ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який навчається у Ясинуватському професійному ліцею залізничного транспорту, денна форма навчання, строк закінчення навчання 28.06.2014 р. (а.с.5). Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання зупиняється у зв'язку припиненням навчання. Згідно зі ст. 367 ЦПК України, суд, постановляючи рішення, допускає негайне його виконання у випадку стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вимоги позивачки про стягнення аліментів починаючи з 10.12.2013 р. року не ґрунтуються на вимогах СК України, оскільки [INFO]. [PERSON] досяг повноліття та по цей час судом стягнуто аліменти на його утримання до досягнення повноліття, отже стягувати з відповідача необхідно аліменти саме з 11.12.2013 р. Враховуючи викладене та

Outcome: partial