Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення матеріальної та моральної шкоди за неналежне виконання договору перевезення. Позов мотивовано тим, що у травні 2014 року позивачів було запрошено на міжнародний конкурс бізнес-планів Nehemiah Week в м. Орландо, Флоріда (США). З метою вчасного прибутя до США [PERSON] 27.08.2014 року забронював та придбав авіаквитки для себе вартістю 1200,00 доларів США та для [PERSON] і [PERSON] вартістю 1959,00 доларів США на загальну суму 3159,00 доларів США. Позивачами 27.08.2014 року було придбано залізничні квитки на потяг №50 «Трускавець - Київ-Пасажирський». Обираючи вид перевезення та перевізників, позивачі керувались інформацією, яку розміщено на офіційному веб-сайті Державної адміністрації залізничного транспорту України у розділі «Розклад руху пасажирських поїздів», де вищезазначений потяг мав відправитись із м. Тернополя 13.09.2014 року о 01:16 та прибути до м. Києва 13.09.2014 року о 07:15. Із м. Тернополя позивачі вибули згідно розкладу о 1 год. 16 хв. 13.092014 року, потяг №50 «Трускавець - Київ-Пасажирський» прибув о 10 год. 00 хв. до м. Києва із запізненням на 2 години 45 хвилин. Внаслідок зазначених подій позивачі прибули до м. Києва лише о 10 год. 00 хв., що призвело до того, що вони не встигли і не могли встигнути на літак та придбані авіаквитки було втрачено на літак, що вилетів о 10 год. 15 хв. без них. Запит про здачу квитків було зроблено у той самий день, однак вже після вказаної у квитках години вильоту, тому авіакомпанія повернула [PERSON] кошти в сумі 104,00 долари США, [PERSON] кошти в сумі 96,5 долари США та [PERSON] 96,5 долари США. Оскільки квитки на літак було втрачено з вини відповідача, позивачі змушені були придбати нові квитки на літак до США. Позивач [PERSON] придбав виток вартістю 1443,00 долари США, [PERSON] вартістю 1273,00 долари США та [PERSON] 1273,00 долари США. Відповідно до нових квитків виліт мав відбутись наступного дня 14.09.2014 року о 10 год. 15 хв. із аеропорту Бориспіль. Це змусило позивачів здійснити вимушений нічліг у готелі Міжнародного аеропорту «Бориспіль» з 13 на 14 вересня 2014 року, вартість якого склала 1064,80 грн. Матеріальна шкода, завдана позивачам з вини відповідача, полягає у понесенні збитків через втрату авіаквитків для [PERSON] на суму 1096,00 доларів США, для [PERSON]В, на суму 883,00 долари США, для [PERSON] на суму 883,00 долари США; для [PERSON] на суму 1064,80 грн. у звязку з вимушеним проживанням в готелі; для [PERSON] на суму 243,00 долари США, для [PERSON] на суму 293,5 долари США, для [PERSON] на суму 293,5 долари США. Загальна сума завданої позивачам з вини відповідача матеріальної шкоди складає 3692,00 долари США. Також позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь 42,81 грн. пені за прострочення виконання послуги. Крім цього діями відповідача позивачам спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що позивачі зазнали глибокі психічні та фізичні страждання, оскільки вони не мали жодної точної інформації про час прибуття поїзду до Києва, що могло, а в результаті і призвело, до запізнення позивачів на літак, що, в свою чергу, мало наслідком значну психологічну виснаженість через постійне переживання, а надмірний час подорожі також призвів до фізичної виснаженості. Запізнення на літак для [PERSON] мало наслідком суттєвий вплив на зниження престижу та ділової репутації, отриманих ним за 7 років членства у Міжнародній раді Nehemiah Project. [PERSON] з вини відповідача завдано суттєвої моральної шкоди, адже представники України під час участі у міжнародному конкурсі бізнес-планів Nehemiah Week в м. Орландо, Флоріда (США) у попередні роки неодноразово ставали переможцями. Моральну шкоду позивачі оцінюють в суму: 6000,00 грн. моральної шкоди, завданої [PERSON], 6000,00 грн. шкоди, завданої [PERSON], 3000,00 грн. моральної шкоди, завданої [PERSON] Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що позивачі були пасажирами пасажирського потягу №50 «Трускавець - Київ-Пасажирський», пункт відправлення Тернопіль, пункт призначення Київ-Пасажирський, вагон №03 К/Б П-3, відправлення якого з м. Тернополя за розкладом відбулося 13.09.2014 року о 01 год. 16 хв., дата та час прибуття до пункту призначення, зазначена у квитку -13.09.2014 року о 07.15 год. Згідно довідки довідкової служби вокзалу ст. Київ - Пасажирський від 13.09.2014 року, виданої [PERSON], поїзд №50 запізнився на 2 год. 45 хв. Позивачі придбали електронні квитки, зокрема [PERSON] придбав авіаквиток із кодом броні «№2Н5JОВ» та номером електронного квитка «082-5440975888-89» вартістю 1200,00 доларів США, [PERSON] і [PERSON] із кодом броні «№2Н5КW4» та номерами електронних квитків «082-5440975899-00, 082-544097897-98» вартістю 1959,00 доларів США, з копії яких вбачається: час вильоту з пункту відправлення (Бориспіль) - 13.09.2014 року о 10:15 год. Як слідує із матеріалів справи, авіакомпанія повернула [PERSON] кошти в сумі 104,00 долари США, [PERSON] кошти в сумі 96,5 долари США та [PERSON] 96,5 долари США за придбані квитки. Позивачі придбали нові квитки на рейс, що мав відбутись 14.09.2014 року о 10 год. 15 хв. із аеропорту Бориспіль, зокрема: [PERSON] придбав квиток вартістю 1443,00 долари США, [PERSON] вартістю 1273,00 долари США та [PERSON] 1273,00 долари США. Відповідно до рахунку №49121 від 13.09.2014 року, [PERSON] оплатив ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» готель «Бориспіль» 1064,80 грн. за проживання у двомісному звичайному номері. З протоколу оперативної наради при начальнику локомотивного депо Київ-Пасажирський від 15.09.2015 року вбачається, що у добу 13.09.2014 року при слідкуванні поїзда №50 з електровозом ЧС8-081 по ст. Комарівці машиніст отримав повідомлення від чергового по станції «Тривога-1». Після отримання повідомлення машиніст здійснив зупинку по ст. Комарівці (о 03:36) для огляду екіпажної частини. При огляді екіпажної частини локомотивною бригадою було виявлено обрив стяжного болта 2-ї ступені ресорного підвішування четвертого візка ліворуч. О 03 год. 48 хв. машиніст доповів про несправність та замовив допоміжний локомотив. О 04 год. 45 хв. під потяг було подано електровоз. Згідно ч.1 ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. П. 2 ч. 2 цієї ж статті вказує на те, що умови перевезення пасажирів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюється договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Статтею 910 ЦК України визначено, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). В Главі 51 Цивільного кодексу України містяться положення про правові наслідки порушення зобовязань та відповідальність за порушення зобовязання. Ст. 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобовязання. Зокрема у ч. 1 цієї статті зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Водночас правові відносини, які виникли у позивачів з перевізником регулюються Главою 64 Цивільного кодексу України, про перевезення та спеціальним Законом України «Про залізничний транспорт». Відповідно до ст. 11 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоровя громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством. Згідно п. 37.3. Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, що затверджені Наказом Міністерства транспорту та звязку України 27.12.2006 року № 1196, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 04.04.2007 року за N 310/13577: перевізник зобов'язаний: безпечно та своєчасно перевезти пасажира від пункту виїзду до пункту призначення, указаного в проїзному документі, надавши йому місце згідно з придбаним проїзним документом. Відповідно до п. 39.11 вказаних Правил, послуги, що надаються пасажирам у вагонах пасажирських поїздів та на вокзалах, повинні бути безпечні для життя і здоров'я пасажира та навколишнього середовища. З аналізу вказаних норм вбачається, що пріоритетним завданням підприємств залізничного транспорту, що здійснюють перевезення є забезпечення безпеки пасажирів, багажу, вантажобагажу. Сторонами по справі не заперечується та обставина, що між позивачами та відповідачем укладено договір перевезення пасажира, а тому вказана обставина, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Зі змісту ст. 922 ЦК України слідує, що законом також передбачено відповідальність перевізника за затримку відправлення пасажира та порушення строку доставлення пасажира до пункту призначення, зокрема ч. 1 вказаної статті визначено, що за затримку у відправленні транспортного засобу, що перевозить пасажира, або запізнення у прибутті такого транспортного засобу до пункту призначення перевізник сплачує пасажирові штраф у розмірі, встановленому за домовленістю сторін, транспортними кодексами (статутами), якщо перевізник не доведе, що ці порушення сталися внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров'ю пасажирів, або інших обставин, що не залежали від перевізника. З аналізу вказаної статті Закону слідує, що відповідальність перевізника за порушення строку доставлення пасажира до пункту призначення настає виключно у тих випадках, що не повязані з порушенням такого строку внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров'ю пасажирів, або інших обставин, що не залежали від перевізника. Тобто відповідальність перевізника за порушення строку доставлення пасажира виключається, якщо таке запізнення обумовлено зокрема і несправністю транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоровю пасажирів. У цьому звязку суд приймає до уваги те, що затримка у русі пасажирського поїзду № 50 відбулась внаслідок того, що машиніст отримав повідомлення від чергового по станції «Тривога-1». Після отримання повідомлення машиніст здійснив зупинку по ст. Комарівці (о 03:36) для огляду екіпажної частини. При огляді екіпажної частини локомотивною бригадою було виявлено обрив стяжного болта 2-ї ступені ресорного підвішування четвертого візка ліворуч. Вжиті машиністом заходи з замовлення допоміжного локомотиву були розумними та адекватними тій ситуації, яка склалася під час руху пасажирського потяга, та тим несправностям, які були виявлені під час огляду електровозу ЧС8 081, в свою чергу запізнення потягу зумовлено в першу чергу турботою про безпеку для життя та здоровя пасажирів. Досліджуючи матеріали справи, зокрема всі зібрані по справі докази, пояснення сторін, яким дана оцінка в їх сукупності суд звертає увагу на те, що залізниця є стратегічним обєктом, пріоритетним завданням якого є насамперед безпечне для життя та здоровя пасажирів надання послуг по перевезенню залізничним транспортом. В звязку з технічними причинами, а саме обрив стяжного болта 2-ї ступені ресорного підвішування четвертого візка ліворуч, викликаною наведеною вище технічною несправністю відбулось запізнення потягу № 50 л на 02 год. 45 хв., тобто з поважних, незалежних від волі перевізника причин. Суд вважає, що обставини, які зумовили запізнення потягу, на які посилається відповідач, та які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні є поважними та такими, що в силу ст. 922 ЦК України, виключають його відповідальність, а вимоги позивача є перед судом недоведеними, оскільки доказів того, що позивачу нанесена шкода у звязку з винними діями відповідача, суду не надано. Оскільки, як встановлено судом, з боку відповідача не було вчинено будь яких дій чи допущено бездіяльність стосовно безпідставного неналежного виконання залізницею зобовязань, повязаних з виконанням договору перевезення, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 3692,00 долари США та 42,81 грн. пені за прострочення виконання послуги відсутні, а як наслідок в цій частині позовних вимог слід відмовити. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди на загальну суму в розмірі 15000 грн. суд зазначає наступне. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, у відповідності з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, судом встановлено, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини. Таким чином, у разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватись лише тоді, якщо це буде встановлено договором або законом. Однак, як встановлено в судовому засіданні, укладеними між сторонами договорами перевезення не передбачено умов про можливість відшкодування моральної шкоди, не встановлено такого виду цивільної відповідальності і вищевказаними Правилами перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову і в частині вимог. Також слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилає позивач як на підставу для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову і в цій частині слід відмовити. Згідно ч. 4 ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed