Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

позивачі звернулися до суду з даним позовом, посилаючись на неможливість оформлення відчуження належних їм земельних ділянок, оскільки координати земельних ділянок вказані в державних актах (позивачів та відповідачів) містять помилки і не відповідають багаторічним фактичним межам, а тому не можуть бути внесені до Державного земельного кадастру. Оскільки відповідачі відмовляються подати заяву про виправлення помилок, просять захистити їхні права та визнати незаконним рішення Вишгородської міської ради Київської області №12/14 від 27 червня 2012 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку та передачу земельної ділянки у приватну власність громадянам», а державні акти: - серії ЯЛ №320166 на земельну ділянку площею 0,0457 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 3221810100:28:137:0104, виданий 15 лютого 2012 року на ім'я [PERSON]; - серії ЯЛ №320165 на земельну ділянку площею 0,0673 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 3221810100:28:137:0103, виданий 15 лютого 2012 року на ім'я [PERSON]; - серії ЯБ №141242 на земельну ділянку площею 0,0327 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 3221810100:01:262:0008, виданий 11 листопада 2004 року на ім'я [PERSON]; - серії ЯБ №141243 на земельну ділянку площею 0,0475 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 3221810100:01:262:0009, виданий 11 листопада 2004 року на ім'я [PERSON]; - серії ЯЙ №320495 на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 3221810100:01:262:0159, виданий 23 жовтня 2012 року на ім'я [PERSON]; - серії ЯЙ №320494 на земельну ділянку площею 0,0881 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 3221810100:01:262:0160, виданий 23 жовтня 2012 року на ім'я [PERSON]; - серії ЯЙ №320496 на земельну ділянку площею 0,0176 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в [ADDRESS], кадастровий номер 3221810100:01:262:0161, виданий 23 жовтня 2012 року на ім'я [PERSON] - визнати недійсними. Представник позивачів в суді позов підтримав з викладених в ньому підстав та просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник в суді проти задоволення позову заперечили. Представник Вишгородської міської ради Київської області в судове засідання не прибув, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники третіх осіб в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що [PERSON] згідно державних актів серії ЯЛ №320166 та серії ЯЛ №320165 є власником земельних ділянок площею 0,0457 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221810100:28:137:0104 та площею 0,0673 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3221810100:28:137:0103, що розташовані в [ADDRESS]. [PERSON] згідно державних актів серії ЯБ №141242 та серії ЯБ №141243 є власником земельних ділянок площею 0,0327 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 3221810100:01:262:0008 та площею 0,0475 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221810100:01:262:0009, що розташовані в [ADDRESS]. [PERSON] згідно державних актів серії ЯЙ №320495 та серії ЯЙ №320494 є власником земельних ділянок площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0881 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221810100:01:262:0160, що розташовані в [ADDRESS]. [PERSON] згідно державного акту серії ЯЙ №320496 є власником земельної ділянки площею 0,0176 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221810100:01:262:0161, що розташована в [ADDRESS]. Згідно листа Управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області №1521 від 11 липня 2014 року технічна документація із землеустрою на земельні ділянки позивачів з кадастровими номерами 3221810100:01:262:0104; 33221810100:01:262:0008 та 3221810100:28:137:0103 відсутня. Технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів на право спільної часткової власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства [PERSON] та [PERSON] відповідає вимогам Закону, містить належним чином складені акти встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельних ділянок (від 17 липня 2006 року та 20 лютого 2008 року). Відтак вказана технічна документація правомірно затверджена рішеннями Вишгородської міської ради Київської області №12/17 від 27 червня 2012 року та №15/20 від 12 березня 2008 року, відповідно до вимог ст.ст. 118, 120, 125 ЗК України. У той же час належні, допустимі і достатні докази того, що вказані державні акти містять неправильні дані про координати земельних ділянок суду не надано. Зі змісту листів Вишгородської міської ради Київської області від 22 січня 2014 року № 2-3V36, ПП «АВС Земексперт» від 22 жовтня 2014 року № 002 та графічної схеми не можна встановити достатні, належні й визначені обставини порушення прав позивачів. Дані про те, що між сторонами існує спір про межі земельних ділянок у справі відсутні. В чому саме полягає перетин меж земельних ділянок сторін і, яким чином це впливає на правильність визначення меж земельних ділянок в спірних державних актах, з поданих доказів не вбачається. В суді не доведено того, що координати меж земельних ділянок вказані в спірних державних актах не відповідають фактичним межам, у яких використовуються ділянки, і, що цим порушуються права позивачів. Згідно ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж земельних ділянок є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України в редакції чинній на момент отримання позивачами державних актів право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції чинній на момент отримання позивачами державних актів право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: - визнання прав; - відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; - визнання угоди недійсною; - визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; - відшкодування заподіяних збитків; - застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до вимог ст. 11 Закону відомості про об'єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Згідно ст. 15 Закону до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі тощо. Крім того згідно вимог ст. 16 Закону кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і може бути скасований лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номеру. Згідно вимог ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь. До того ж ст. 21 Закону передбачено підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Зокрема, такі відомості вносяться: на підставі відповідної технічної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених ст. 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Внесені відомості зберігаються у Державному земельному кадастрі постійно. Разом з тим, суд вважає, що внесення неточних і невірних даних про земельні ділянки, перетинання їх контурів (за відсутності спору про межі земельних ділянок) є технічним, а не правовим питанням, і безпосередньо відноситься до компетенції уповноважених державних органів у сфері земельних відносин, які мають діяти у межах повноважень і спосіб передбачений законами України і несуть відповідну юридичну відповідальність. У той же час підстави для визнання недійсними 7 (семи) державних актів сторін (ст. 152 ЗК України) в суді не доведені. Підстав вважати, що спірні державні акти не відповідають вимогам Закону та порушують права позивачів на їхні земельні ділянки по справі не має, що стороною позивача в суді не доведено. Поряд із цим Законом передбачено можливість внесення відповідних змін до Державного земельного кадастру без формування нових земельних ділянок за проектами землеустрою із впорядкування існуючих землеволодінь у разі зміни меж суміжних земельних ділянок, що належить до виключної компетенції державних органів у сфері земельних відносин. Посилання сторони позивача на відмову відповідачів у звернені до відповідних земельних органів для внесення відповідних змін у земельному кадастрі не є підставою для визнання їхніх державних актів на землю недійсними. При цьому, як зазначалося вище, в суді не встановлено даних про те, що між сторонами існує спір про визначення меж земельних ділянок (неправильне розміщення межових знаків, неправомірне зайняття земельних ділянок сусідами, тощо). За таких обставин обраний в позові спосіб захисту не відповідає змісту порушеного (невизнаного) права, коли обставини позову є недоведеними, вимоги позову необґрунтованими, які на Законі не ґрунтуються, а тому в задоволенні цього позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed