Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] , Теребовлянської міської ради Тернопільської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (заїздом). Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачі вказали, що вони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] , до якого існує єдиний заїзд з боку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , яка є їх суміжним землекористувачем, самовільно захопила частину земельної дороги, що належить до земель загального користування Теребовлянської міської ради Тернопільської області і тим самим створює їм перешкоди у заїзді до належного їм будинку. 27 березня 2019 року позивачами подано письмову заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої вони просять зобов`язати [PERSON] звільнити частину самовільно зайнятої земельної ділянки із земель загального користування (землі Теребовлянської міської ради), що використовується як дорога (заїзд) в розмірі 4 кв.м. У судовому засіданні позивачі та представник позивача [PERSON] [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позову не визнали, подали до суду відзив, з якого вбачається, що позивачі не надали суду достовірної інформації про те, що вони здійснили перебудову житлового будинку [ADDRESS] , який вони придбали 11 березня 2014 року, розподілили закріплену за вказаним будинком земельну ділянку на дві окремі ділянки, із отриманням різних поштових адрес. Крім того, вказали, що [PERSON] та [PERSON] не підтвердили факт самовільного захоплення [PERSON] частини земельних ділянок, яка належить їм, а, навпаки, доводять факт захоплення нею частини земельної ділянки загального користування. Також пояснили, що під час приватизації [PERSON] земельної ділянки із кадастровим номером 6125010100:03::001:0854, що в [ADDRESS] , наданої останній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1000 га, претензій до конфігурації та меж земельної ділянки у сторін не було. Вважають, що позивачі не є належними позивачами у справі. Крім того, просять суд при вирішенні спору застосувати строк позовної давності, який позивачі пропустили, оскільки про порушення свого права вони взнали 23 квітня 2014 року, а до суду із позовом звернулись у липні 2017 року. У задоволенні позову просять відмовити. Представник відповідача Теребовлянської міської ради Тернопільської області у судовому засіданні позову не визнала, вказавши, що будь-яких порушень земельних прав позивачів, в тому числі і щодо заїзду до належних їм земельних ділянок відповідачем [PERSON] не допущено. Крім того, вказала, що позивачі мають можливість заїзду (проїзду) до своїх будинковолодінь по [ADDRESS] , [ADDRESS] різними транспортними засобами, в тому числі і вантажними, що підтвержується проведеним Теребовлянською міською радою Тернопільської області експериментом. Також вказала, що [PERSON] будь-яких земельних прав Теребовлянської міської ради Тернопільської області не порушувала. У задоволенні позову просить відмовити. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив Відповідно до договору купівлі-продажу від 11 березня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєвою Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за №296, позивач [PERSON] та позивач [PERSON] стали власниками кожен по Ѕ частці житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] (житлового будинку глиняного житловою площею 37.9 кв.м, загальною площею 71.3 кв.м). Продаж зазначеного житлового будинку здійснено разом із продажем земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.1000 га із відповідним кадастровим номером. Згідно із договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11 березня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Гордєєвою Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за №300, позивач [PERSON] та позивач [PERSON] є співвласниками земельної ділянки - 6125010100:03:001:0282, площею 0.1000 га- прибудинкова територія, яка розташована по [ADDRESS] , по Ѕ частці кожен (спільна часткова власність). Цього ж дня приватним нотаріусом здійснено державну реєстрацію права спільної часткової власності позивачів на вказану земельну ділянку, номер запису про право власності : 4931972. 27 листопада 2014 року [PERSON] та [PERSON] , як співвласники земельної ділянки площею 0.1 га з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 6125010100:03:001:0282, виготовивши технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, добровільно надали нотаріусу спільну письмову заяву на поділ вказаної земельної ділянки, а саме: на земельну ділянку № 1 площею 0.0423 га, в тому числі під проїздами та проходами - 0.0026 га, що буде власністю [PERSON] , земельну ділянку № 2 , площею 0.0577 га, що буде власністю [PERSON] відповідно до плану поділу земельної ділянки. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] стали власниками двох окремих земельних ділянок із відповідними площами. Рішенням 65-ї сесії Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 3 грудня 2014 року № 2005 «Про присвоєння земельній ділянці поштової адреси « [ADDRESS] » присвоєно поштову адресу « [ADDRESS] земельній ділянці загальною площею 0.0577 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що перебуває у власності [PERSON] , а земельній ділянці загальною площею 0.0423 га, що перебуває у власності [PERSON] залишити поштову адресу « [ADDRESS] ». В подальшому, відповідно до договору дарування Ѕ частки житлового будинку від 23 травня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшковою Н.Ф., та зареєстрованого в реєстрі за №810, [PERSON] подарував належну йому Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що знаходяться у [ADDRESS] загальною площею 71.3 кв.м, житловою 37.9 кв.м [PERSON] . Відчужувана [PERSON] частка зазначеного нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці площею 0.0423 га, кадастровий номер 6125010100:03:001:0431. Із технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки позивачів вбачається, що земельна ділянка позивача [PERSON] не межує із земельною ділянкою відповідача [PERSON] . Таким чином, на час звернення позивачів із вказаним позовом, вони були окремими власниками двох земельних ділянок, хоча у своїх позовних вимогах, в тому числі уточнених, вони вказали, що користуються однією земельною ділянкою, яка закріплена за будинком, співвласниками якої вони є, що не відповідає встановленим судом фактичним обставинам. Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0.1 га за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням органу місцевого самоврядування № 3253 від 2 лютого 2018 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (державну реєстрацію вчинено 5 квітня 2018 року), кадастровий номер 6125010100:03:001:0854. Вказане рішення органу місцевого самоврядування позивачами не оспорювалось, у встановленому законом порядку воно не визнано незаконним. У проекті землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту за адресою: [ADDRESS] міститься рішення 32-ї сесії Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 22 вересня 2017 року № 2548 «Про затвердження акту обстеження земельної ділянки та уповноваження депутата міської ради права підпису в акті встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] », яким затверджено акт обстеження земельної ділянки в [ADDRESS] між землекористувачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 12 серпня 2017 року, уповноважено депутата міської ради Мужа В.В. права підпису в акті встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки в натурі, закріплення їх межовими знаками та переданими на зберігання. Із акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 31 жовтня 2018 року вбачається, що межа земельної ділянки із кадастровим номером 6125010100:03::001:0854, що в [ADDRESS] , наданої [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0.1000 га, закріплена в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка ІІІ виду у кількості 16 штук, претензій до конфігурації та меж земельної ділянки користувачами суміжних земельних ділянок немає. Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 10 вересня 2018 року № 140/18-22, в частині межування земель [PERSON] із землями загального користування (дорогою), спостерігається зміщення кам`яного стовпа [PERSON] на відстань 0.50 м від поворотного кута № 1(згідно з кадастровим планом земельної ділянки) в сторону земель загального користування (дороги), що призвело до захвату земель загального користування площею 4 кв.м . Оскільки зміна конфігурації земельної ділянки [PERSON] призвела до захвату частини земель загального користування (землі Теребовлянської міської ради), що використовується як дорога, то даний факт може спричинювати перешкоди у проїзді до будинковолодінь [PERSON] , [PERSON] , оскільки із протилежної сторони ділянок (через дорогу) сторін у справі є крутий схил (перевищення, згідно із викопіюванням із Стереотопографічної зйомки та комбінованої зйомки виконаних інститутом УКРГИИГИС в 1986 році, становить 12 м). Допитаний у судовому засіданні експерт [PERSON] суду показав, що підтримує складений ним висновок, який зроблено ним на підставі наданих судом матеріалів, зокрема, викопіювання з топографічної зйомки м.Теребовля, виконаної інститутом «УКРГИИГИС» в 1986 році, копії проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту за адресою: [ADDRESS] та інших документів, а також проведеного натурного обстеження домоволодінь по [ADDRESS] . За результатами проведення експертних дій він прийшов до висновку про те, що межа земельної ділянки [PERSON] , що визначена документацією із землеустрою, в частині під`їзду до ділянок позивачів, облаштована за рахунок фактичного під`їзду до ділянок позивачів, невідповідність меж у даному місці призвела до зміни конфігурації ділянки, виражено площею 4 кв.м. Саме зміна конфігурації ділянки [PERSON] призвела і до зміни у значеннях площ: згідно із документацією із землеустрою [PERSON] є землевласником земельної ділянки 0.1265 га, фактично користується площею у 0.1272 га. Крім того, експерт пояснив, що позивачі не повідомили йому про те, що земельна ділянка по [ADDRESS] поділена між ними із визначенням кожному із них певної площі, ним не досліджувались технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, зокрема, на земельну ділянку № 1 площею 0.0423 га, в тому числі під проїздами та проходами - 0.0026 га, що стала власністю [PERSON] , земельну ділянку № 2 , площею 0.0577 га, що стала власністю [PERSON] . У тому випадку, якщо би йому були надані такі документи, його висновок міг би змінитись. У своєму висновку зазначив, що захоплення [PERSON] частини земель загального користування площею 4 кв.м може спричинювати перешкоди у проїзді до будинковолодінь позивачів, однак ствердного та однозначного висновку про спричинення відповідачем позивачам перешкод у заїзді під час проведення експертизи він зробити зміг, тому запропонував провести експеримент для проїзду великогабаритним транспортом до земельних ділянок позивачів, на який сторони не погодились. У судовому засіданні судом роз`яснено право учасникам справи заявляти клопотання про проведення додаткової експертизи із врахуванням тих матеріалів, які експертом не досліджувались при первинній експертизі, однак такі клопотання ними заявлено не було. Відповідно до ч.1,2,6 ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. Відповідачем [PERSON] та її представником [PERSON] 12 червня 2019 року подано до суду письмове клопотання про відхилення висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 10 вересня 2018 року № 140/18-22, оскільки він складений експертом на підставі неповної інформації про земельні ділянки позивачів, як мають значення для правильного вирішення спору. Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, безпосередньо дослідивши у судовому засіданні висновок експертаза результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 10 вересня 2018 року № 140/18-22, допитавши експерта, який проводив вказану експертизу, оцінивши інші докази в їх сукупності, вважає, що при розгляді цієї справи зазначений висновок експерта слід відхилити, оскільки він складений експертом внаслідок використання ним неповної інформації про земельні ділянки позивачів, розміщених по [ADDRESS] та [ADDRESS] , зокрема, того, що позивачі є власниками двох окремих земельних ділянок із відповідною площею, тих обставин, що земельна ділянка позивача [PERSON] не межує із земельною ділянкою відповідача [PERSON] , позивачі спільно користуються земельною ділянкою площею 0.0026 га, яка є власністю [PERSON] , для проїздів та проходів. Крім того, експерт у своєму висновку висловив припущення про те, що «зміна конфігурації земельної ділянки [PERSON] призвела до захвату частини земель загального користування (землі Теребовлянської міської ради), що використовується як дорога, то даний факт може спричинювати перешкоди у проїзді до будинковолодінь [PERSON] , [PERSON] , оскільки із протилежної сторони ділянок (через дорогу) сторін у справі є крутий схил», однак таке припущення експерта не підтверджене необхідними дослідженнями. Судом також з`ясовано, що позивачі, як на підставу своїх позовних вимог посилались на акт обстеження земельних ділянок, розташованих в [ADDRESS] та [ADDRESS] від 23 квітня 2014 року, який затверджений Теребовлянським міським головою. Згідно із цим актом існуючий заїзд, який влаштований за рахунок земель загального користування, між обстежуваними ділянками створює перешкоди в ефективному використанні обох земельних ділянок, рекомендовано влаштувати заїзд до присадибної ділянки по [ADDRESS] відповідно до схеми, яка додана до акту. Судом також з`ясовано, що 29 вересня 2017 року комісією із числа спеціалістів Теребовлянської міської ради складено акт обстеження земельних ділянок, розміщених в [ADDRESS] та [ADDRESS] , який затверджено міським головою, з якого вбачається, що заїзд до присадибних земельних ділянок сторін влаштований відповідно до схеми, складеної до акта обстеження земельних ділянок від 23 квітня 2014 року, захоплення частини земельної ділянки, яка використовується позивачами як заїзд до належного їм житлового будинку з боку [PERSON] не виявлено. Також 26 червня 2019 року комісією із числа спеціалістів Теребовлянської міської ради проведено обстеження земельних ділянок, розміщених в [ADDRESS] та [ADDRESS] та складено акт, відповідно до якого захоплення частини земельної ділянки загального користування, яка використовується [PERSON] та [PERSON] для заїзду до належних їм на праві власності земельних ділянок, порушень у користуванні позивачами заїзду до їх земельних ділянок по [ADDRESS] , з боку [PERSON] не виявлено. Згідно із актом обстеження земельної ділянки та проведення експерименту проїзду (в`їзду, виїзду) автомобільним транспортним засобом до присадибної земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] , складеного 2 червня 2021 року спеціалістами Теребовлянської міської ради Тернопільської області, присадибна земельна ділянка [PERSON] по [ADDRESS] межує із присадибною земельною ділянкою по [ADDRESS] лише одного позивача, а саме: [PERSON] . Між присадибними земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] існуючий заїзд зі сторони проїжджої частини [ADDRESS] займає ширину 5.20 м та влаштований за рахунок земель загального користування Теребовлянської міської ради. В результаті проведеного експерименту щодо можливості в`їзду та виїзду до земельних ділянок по [ADDRESS] та [ADDRESS] великогабаритним транспортним засобом автомобілем марки «ЗІЛ-554, д.н.з. [NUMBER] , по землях загального користування комунальної власності міської ради встановлено, що існуючий заїзд до земельних ділянок позивачів є достатнім для проїзду великогабаритним транспортним засобом. Відповідно до ч.1,2 статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги з`ясовані обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позивачі не довели обставин порушення їхнього права на використання земельної ділянки, яка є власністю Теребовлянської міської ради (землі загального користування), як заїзду до належних їм земельних ділянок, відповідачами права позивачів на право використання земельної ділянки Теребовлянської міської ради не порушено, а тому у задоволенні їх позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Суд також з`ясував, що позивачі звернулись до суду із позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у 2017 році, у позові відсутня дата його складення (позовна заява зареєстрована в суді 21 липня 2017 року, вхідний № 3308). Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] 12 червня 2019 року подали до суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки позивачі порушили строк позовної давності тривалістю у три роки, вказавши, що про порушення свого права позивачам стало відомо 23 квітня 2014 року, а звернулись до суду 21 липня 2017 року. Відповідно до ст.256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч.1 ст.261 вказаного Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заслухавши пояснення позивача та його представника з приводу строку звернення до суду із позовом, суд вважає, що така заява відповідача [PERSON] та її представника про застосування строку позовної давності до задоволення не підлягає, оскільки позивачам стало відомо про порушення їх прав у 2017 році і саме тоді вони звернулись до суду із позовом про захист своїх прав. У справі є судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 640 грн., та 5147.26 грн. вартості судової земельно-технічної експертизи від 10 вересня 2018 року № 140/18-22, які сплачено позивачем [PERSON] . Враховуючи вимоги ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, відповідно до яких судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача, суд залишає за позивачем [PERSON] понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed