Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивачка 23 травня 2016 року звернулась до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с.3-6). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй та чоловіку [PERSON], на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. В лютому 2016 року їй стало відомо, що на підставі іпотечного договору №35/08/101/08-Склн від 07.03.2008 року, що був укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], вказана квартира передана в іпотеку, у звязку із чим, на квартиру накладена заборона відчуження. Позивачка вважає даний договір іпотеки незаконним та таким, що укладений із порушенням її прав та інтересів, у звязку із чим, вимушена була звернутися до суду із даним позовом, в якому посилаючись на викладені обставини просила суд, визнати недійсним іпотечний договір №35/08/101/08-Склн від 07.03.2008 року укладений між ПАТ\~«Кредитпромбанк» та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстровим номером 1159; скасувати реєстрацію заборони відчуження квартири [ADDRESS], накладену приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстровим номером 1160. В ході судового розгляду справи до участі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] України. Ухвалою суду від 19 жовтня 2016 року залучено в якості правонаступника ПАТ\~«Кредитпромбанк» Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (а.с.55). Позивачка в особі свого представника за договором адвоката [PERSON], в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду представника надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.156). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить письмова розписка його представника за договором адвоката [PERSON], в матеріалах справи (а.с.148). Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав. Співвідповідач ПАТ «Дельта Банк» в особі свого представника, у судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить письмова розписка його представника за довіреністю [PERSON], в матеріалах справи (а.с.148). Про причини неявки представника не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без присутності свого представника не надсилав. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надіслала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі (а.с.136). Третя особа [PERSON] банк України, в особі свого представника в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату (а.с.155). Про причини неявки свого представника не повідомив. У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору. Суд, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 11 жовтня 1986 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с.11). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 серпня 1999 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.12). 07 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №35/08/08-Склн, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 264\~000,00 грн., строком користування до 06 березня 2023 року, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 15,3% річних (а.с.72-74). В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 07 березня 2008 року між [PERSON] та банком укладено договір поруки №\~№35/08/П1/08-Склн, відповідно до умов якого остання поручилась за належне виконання зобовязань за кредитним договором №35/08/08-Склн від 07.03.2008 року (а.с.75-76). 07 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №35/08/101/08-Склн, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с.13-14). Згідно нотаріально посвідченої заяви від 07 березня 2008 року, [PERSON] дала свою згоду своєму чоловіку [PERSON], на отримання кредиту, укладення та підписання договору іпотеки, кредитного договору (а в разі необхідності договорів про внесення змін та доповнень, договору розірвання до цих договорів), а також на передачу в іпотеку нерухомого майна квартири [ADDRESS], яка була придбана ними під час зареєстрованого шлюбу, на умовах та у строки на його розсуд. Також не заперечує проти можливого відчуження вищевказаного нерухомого майна у відповідності за умовами договору іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання забезпеченого договором іпотеки зобовязань (а.с.79). На підставі вказаного іпотечного договору приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] накладено заборону відчуження квартири [ADDRESS] (а.с.82,83). Також встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» звертався до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року у задоволенні якого відмовлено (а.с.95-96). Згідно із договором купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк» (а.с.36-37). На підставі постанови Правління [PERSON] банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 прийнято рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» (а.с.84). Слід звернути увагу, що під час процедури ліквідації [PERSON] України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~є спеціальним і пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно до\~ ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1\~ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Враховуючи вищевказане та договір купівлі-продажу прав вимоги, суд доходить висновку, що до ПАТ\~«Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором №\~35/08/08-Склн від 07.03.2008 року. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.. 203 ЦК України. Згідно ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У відповідності з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). За змістом ст. ст.\~572,\~575 ЦК України,\~іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно до\~ст. 578 ЦК України\~та\~ст. 6 ЗУ «Про іпотеку»\~майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх власників. Іпотекодавець зобов'язаний до укладання іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі і ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків. Стаття 18 ЗУ «Про іпотеку»\~встановлює перелік істотних умов іпотечного договору, до якого включаються зокрема, дані про його учасників. Відсутність хоч би однієї із умов, що визначаються істотними, є підставою для визнання судом договору недійсним. З матеріалів справи вбачається, що при укладанні кредитного та іпотечного договорів [PERSON] особисто надав банку документи та інформацію щодо предмету іпотеки, що належить йому одно особо на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.1999 року. На момент укладення іпотечного договору [PERSON] як один із подружжя надала свою письмову нотаріально посвідчену згоду на укладення та підписання [PERSON] договору іпотеки, що свідчить про дотримання вимог ст.ст. 60, 65 Сімейного кодексу України (а.с.79). Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки є не обґрунтованими, безпідставними, не доведеними в повному обсязі з її боку, в звязку з чим, не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд враховує, що позивач від сплати судового збору не звільнений, його позовні вимоги не належать до задоволення, у звязку із чим відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed