Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до [PERSON],треті особи: приватний нотаріус ЗМНО [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON] про визнання недійсним договору міни та застосування наслідків недійсності правочину. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 01 грудня 2016 року між Відповідачами з однієї сторони та позивачем, з іншого боку, було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під № 3094. Відповідно до пункту 1 спірного Договору, [PERSON] обміняв належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], а [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартиру № 72, розташовану в буд.11, по вул. Курузова в м.Запоріжжі. Однак в подальшому позивачам стало відомо, що квартира [ADDRESS] є предметом спору в цивільних справах. Дані обставини [PERSON]Ю, утаїв від позивачів при укладенні договору міни. Вважають, що правочин вчинено під впливом обману. У звязку з чим позивачі звернулись до суду із даним позовом. Просять стягнути судові витрати. Ухвалою Хортицького районного суду від 21.12.2017 року залучено [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. (а.с.165). Ухвалою Хортицького районного суду від 25.05.2018 року залучено [PERSON], Запорізьку міську раду Служби (управління) у справах дітей відділ по Хортицькому району Позивачі в судове засідання не зявились, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, задовольнити їх позовні вимоги. (а.с.158) Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, суду пояснивши, що 01.12.2016 року між сторонами було укладено договір міни квартир, в п.8 якого, [PERSON] засвідчено, що обєкти на момент укладення договору під забороною, арештом, судового спору не перебувають. Це свідчення вважає обманом, бо в провадженні Апеляційного суду Запорізької області на час укладання договору знаходилась цивільна справа, щодо розподілу кв № 258 між батьками [PERSON]Ю, в якій [PERSON] був в якості третьої особи, тобто знав про існування спору. А також на кв.№258 було накладено арешт державним виконавцем в межах виконання рішення по стягненню заборгованості з батька відповідача [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив. Надав суду відзив на позовну заяву (а.с.178), в якому зазначив, що він був власником 1/3 частини [ADDRESS], а потім 2\\3 частини квартири №258 йому подарувала його матір [PERSON] Станом на момент укладання оспорюваного договору міни, судових справ з приводу права власності на кв.№ 258 не існувало, він в судових справі був стороною в якості третьої особи, коли справа слухалась у суді першої інстанції. Оспорювання права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] відбулося після укладення договору міни, а про існування інших спорів, щодо даної квартири йому невідомо, він не вчиняв умисних дій, спрямованих на вчинення правочину за допомогою обману. Просила у задоволенні позову відмовити. Позивач [PERSON] надав суду відповідь на відзив, зазначивши, що [PERSON], як третя особа, знав про наявність спору щодо кв.№258 на день укладання договору міни, так як був повідомлений апеляційним судом про розгляд апеляційної скарги [PERSON]Й на рішення Хортицького районного суду від 13.03.2014 року у справі .за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про розподіл майна. 30.11.2016 року судове засідання в апеляційному суді було відкладено. Відповідач при укладанні договору міни не повідомив про наявність вказаного судового спору. Також [PERSON] приховав , що існувало виконавче провадження про стягнення його батька [PERSON] коштів та біло накладено арешт на майно, в тому числі і на спірну квартиру. Тому, вважає, що правочин вчинено під впливом обману. Третя особа [PERSON], [PERSON] В судове засідання не з явились за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.. Представник третьої особи Запорізька міська рада Служба (управління) у справах дітей відділ по Хортицькому району в судове засідання не з явились, подали заяву про розгляд справи без їх участі . Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду. Третя особа приватний нотаріус ЗМНО [PERSON] в судове засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі. (а.с.58). Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.03.2013 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя по цивільній справі № 2/337/776/2013 з [PERSON] (який є батьком відповідача) стягнуто на користь [PERSON] 1\~198\~000 грн., судовий збір у розмірі 1700 грн. та ІТЗ 120 грн. Дане рішення набрало законної сили. 31.01.2014 року державним виконавцем Хортицького відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення (а.с.30-32) В рамках виконання судового рішення по цивільній справі № 2/337/776/2013 на будь-яке майно [PERSON] було 08.02.2014 року накладено арешт, із забороною його відчуження, в тому числі і на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.33) Згідно ухвали суду від 16.05.2016 року стягувача [PERSON] замінено його правонаступником [PERSON] (а.с.34). Доказів скасування постанов державного виконавця про накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] матеріали справи не містять. Згідно свідоцтва про право власності на житло №19970 від 07.05.2007 року спірна квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності-подружжю [PERSON], [PERSON] та їх сину-відповідачу [PERSON] (а.с.67-68). 13.04.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про розподіл майна пождужжя, рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя за [PERSON] визнано 2/3 частини квартири, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Згідно даного рішення 1/3 частини даної квартири залишена у власність [PERSON]. Тото відповідач був обізнаний про існівання судового спору щодо квартири. 21.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS], згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв частину квартири.(а.с.69). Тоб то відповідач, приймаючи в дар 2\\3 частини кварири був обізнаний, що вказана частка квартири належала його матері на підставі рішення суду. 17.10.2016 року апеляційний суд Запорізької області виніс ухвалу про відкриття апеляційного провадження по справі № 337/474/14-ц (провадження 22-ц/778/4650/16) за апеляційною скаргою [PERSON] в особі представника [PERSON] на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про розподіл майна. Відповідач [PERSON] був обізнаний про існуванні судового спору, так як йому, як стороні по справі надходило повідомлення з Апеляційного суду. Та міг знати зі спілкування з своїми батьками. 30.11.2016 року за апеляційною скаргою кредитора [PERSON] було проведене судове засідання з приводу скасування рішення суду про поділ майна подружжя. Справу було відкладено. 01 грудня 2016 року між [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], з іншої, було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під № 3094.(а.с.26-27) 13.12.2016 року апеляційний суд Запорізької області ухвалив рішення, яким скасовано рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13 березня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON]В, про розподіл майна - відмовлено.(а.с.35-36) Крім цього , у провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа № 337/5167/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дарування недійсним щодо спірної квартири№258. Для забезпечення позову ухвалою суду від 23.01.2017 року на 1-3 частину квартири [ADDRESS] було накладено арешт. (а.с.37) Ухвалою суду Позивачів було залучено до справи в якості третіх осіб. Згідно пункту 2 даного договору міни квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 19970 від 07.05.2007 року та Договору дарування № 1671 від 21.05.2014 року. Згідно пункту 3 договору міни в результаті обміну квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON], а квартира що знаходиться за адресою: [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожному. У пункті 8 Договору міни зазначено, що [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідчать, що зазначені обєкти на момент укладення договору нікому іншому не продані, не подаровані, в оренду не здані, іншим способом не відчужені, під заставою, забороною, арештом не перебувають, судового спору щодо них, а також будь-яких прав у третіх осіб, як в межах, так і за межами України немає, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесені, членів сімї дітей, які б мали право користування ( особистий сервітут) немає. У відповідності до ст.ст.\~44, 5\~ЦПК України \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За приписами\~ ст.11\~ЦПК України \~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1\~ст.\~202\~ЦК України \~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 203\~ЦК України \~передбачено, що зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно\~ст.\~204\~Цивільного кодексу\~України \~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У зв'язку з цим слід також зазначити, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу\~України (далі -\~ЦК України), іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша\~статті 215 ЦК України). Згідно із частинами другою та третьою\~статті 215\~ЦК України \~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З огляду на зазначені приписи, правила статей\~15, 16 ЦК України, статей\~3-5,\~18,\~265\~ЦПК України \~кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у\~постанові № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Відповідно до змісту\~ статті 234\~ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суд повинен встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачено правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників, свідомий намір невиконання зобов'язань договору, приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої\~статті 203 ЦК України, що за правилами\~статті 215\~цього Кодексу \~є підставою для визнання його недійсним відповідно до\~статті 234 ЦК України. Проаналізувавши покази сторін, матеріали справи, суд приходить до висновку, що [PERSON]Ю є сином [PERSON], [PERSON] Квартира за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Ю на праві спільної сумісної власності. 08.02.2014 року постановою державного виконавця на все майно [PERSON], у тому числі і на кв.№258, було накладено арешт для виконання рішення про стягнення з [PERSON] коштів на суму 1\~199\~820 грн. В судовому\~порядку -\~рішенням суду\~13.04.2014\~року за\~[PERSON]\~визнано право\~власності на\~2/3\~спірної квартири,\~а 1/3\~квартири належала\~[PERSON]\~Даний спір\~був необхідний\~з метою\~ухилення [PERSON]\~від виконання\~своїх зобовязань. 21.05.2014 року [PERSON] подарувала [PERSON] 2-3 частини квартири. За апеляційною скаргою [PERSON] було відкрито апеляційне провадження на вказане рішення за позовом [PERSON] до [PERSON], а третя особа [PERSON] про розподіл майна. 30.11.2016 року було призначено та проведено судове засідання, копія апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами та судова повістка про виклик направлялися [PERSON] Дане рішення скасоване судом апеляційної інстанції. Тобто на момент укладення договору міни від 01.12.2016 року квартира за адресою [ADDRESS] була предметом спору в судовому порядку в апеляційному суді, знаходилась під арештом в межах виконавчого провадження та предметом звернення стягнення. Разом з тим, відомості надані відповідачем [PERSON] під час укладення договору міни в п.8 про відсутність будь-яких спорів, прав на квартиру у третіх осіб, перебування під заставою, забороною (арештом) кв №258 є неправдивими та такими, що ввели в оману позивачів. До заперечень відповідача, що йому не було відомо про наявність судових спорів де предметом є квартира за адресою [ADDRESS] суд відноситься критично, так як він був третьою особою за позовом його батьків про розподіл майна, йому направлялась апеляційна скарга [PERSON] з доданими документами, ухвала апеляційного суду та повістка-виклик до суду. Тому суд вважає, що [PERSON] навмисно не повідомив позивачів про існування виконавчого провадження та судового спору в апеляційному суді. Положення ст. 230 ЦК України зазначають, що якщо одна\~із сторін\~правочину навмисно\~ввела другу\~сторону в\~оману щодо\~обставин,\~які мають\~істотне значення\~(частина\~перша статті\~229\~цього Кодексу),\~такий правочин\~визнається судом\~недійсним. Обман\~має місце,\~якщо сторона\~заперечує наявність\~обставин,\~які можуть\~перешкодити вчиненню\~правочину,\~або якщо\~вона замовчує\~їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. В свою чергу ст. 236 ЦК України зазначає, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до узагальнень судової практики «Аналіз окремих питань судової практики, що виникають при застосуванні судами рекомендаційних розяснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Таким чином, Відповідач під час укладення договору міни з Позивачами достовірно знав про існування судового спору щодо належної йому на той час квартири, однак не тільки не повідомив про це Позивачів, а і умисно приховав зазначені обставини, засвідчивши в п.8 Договору міни про відсутність арешту та судового спору , щодо його квартири№258.. Станом на теперішній час право власності Відповідача на квартиру № 258, яке належало йому на момент укладення договору міни, оспорюється в судовому порядку і в разі задоволення позову 1/3 квартири № 258 може бути витребувана у Позивачів. З огляду на це, договір міни було укладено під впливом обману і підлягає визнанню недійсним із застосуванням реституції, як правового наслідку недійсності правочину. Відповідно до\~ст.\~216\~ЦК України,\~недійсний правочин\~не створює\~юридичних наслідків,\~крім тих,\~що пов'язані\~з його\~недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до\~ст.\~81\~ЦПК Українист.\~81\~ЦПК України \~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.\~82\~ЦПК Українист.\~82\~ЦПК України . Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.\~12\~ЦПК Українист.\~12\~ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Відповідно до Рішення ЕСПЧ [PERSON] де Гурк проти Нідерландів парагр.59-Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами. Відповідно до Бузеску проти Румунії, пргр.67, Донадзе роти Грузії паргр 35, суди мають вивчати основні аргументи сторін. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, відповідно до\~ст.141\~ЦПК Українист.141\~ЦПК України \~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2017 року було накладено арешт на кв.№72 у буд.№11 по вул. Курузова у м. Запоріжжі для забезпечення позову. Відповідно до ч.7,8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved