Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, 3-ті особи: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що після смерті матері, позивачка, як спадкоємець за заповітом, після смерті матері, отримала відмову нотаріуса у вчинення нотаріальних дій, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка розташована в [ADDRESS], так як мати належним чином не оформила право власності на землю. Позивачка просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0998 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування після смерті [PERSON]. У судовому засіданні позивачкою було уточнено позовні вимоги та вона просила постановити рішення, яким визнати за нею право власності на ? (одну другу) часину земельної ділянки площею 0,0998 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], в порядку спадкування після смерті її матері - [PERSON]. Уточнені позовні вимоги позивачка підтримала, просила задовольнити та розглядати справу за її відсутності. Представником відповідача було надано суд письмові пояснення з приводу вимог [PERSON], в яких представник просив суд винести рішення, згідно чинного законодавства. 3-ті особи: приватний нотаріус КМНО Герасименко Н.М., [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності. 3-тя особа: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явилась, судом вжиті всі заходи для забезпечення явки. Причини неявки суду не повідомила. Суд, з'ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON], яка померла [INFO]. [PERSON] 31.03.2014 року було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Герасименко Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 1533, згідно якого спадкоємцем після смерті [PERSON] є її донька - [PERSON] 20.02.2001 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, серії [NUMBER], посвідченого державним нотаріусом 16-ї Київської державної нотаріальної контори Шапченко М.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-554. відчужувана земельна ділянка належала продавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Київською міською Радою 10 жовтня 2000 року, зареєстрованого в Київському міському управління земельних ресурсів 10 жовтня 2000 року за реєстровим № 90-2-06218. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповіт це особисте розпорядження фізичної особи, на випадок її смерті. Позивачка, в передбачений законодавством строк, звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Відповідно до постанови про відмову у вчинення нотаріальних дій від 20.10.2015 року, приватний нотаріус відмови позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на ? частину земельної ділянки площею 0,0998 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], посилаючись на те, що померлою не було зареєстровано правовстановлюючий документ, згідно чинного законодавства. Відповідно до п. 9 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.02.2001 року, цей договір є підставою для видачі державного акту на право приватної власності на землю. Крім того, у вказаному договорі зазначено, що цей договір купівлі-продажу, відповідно до ст. 227 ЦК України, підлягає реєстрації у Київському міському управлінні земельних ресурсів. Згідно відповіді Департаменту земельних ресурсів КМДА від 09.10.2015 року (а.с. 10) земельна ділянка по [ADDRESS], площею 0,0998 га, кадастровий номер [NUMBER], передана у власність [PERSON] на підставі рішення КМР від 29.06.2000 року № 206/927 (державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 29.6.200 року № 90-2-062218 - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) Згідно з абзацем 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи надані позивачем докази та вказані норми чинного законодавства, вимоги позивача є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню, враховуючи що відповідача не заперечував проти задоволення вимог [PERSON] Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмова у прийнятті. Стаття 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі наведеного та

Outcome: approved