Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та встановлення порядку користування квартирою. Свої вимоги мотивує тим, що їй разом із відповідачами належить на праві спільної часткової власності квартира за адресою: [ADDRESS]. Розмір її частки у вказаній квартирі становить 2/8 частини квартири. Цю частину вона отримала у спадок від свого батька [PERSON] на підставі рішення Трускавецького міського суду Львівської області у справі № 457/268/16-ц (провадження № 2/457/200/16) від 10 листопада 2016 року. На підставі згаданого рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 10.11.2016 року кожному із відповідачів належить по 3/8 частки квартири. У спірній квартирі вона зареєстрована з 14 жовтня 1998 року. У квартиру вона без перешкод навідувалась до смерті її батька [PERSON]. Після того, як 26 жовтня 2007 року її батько помер, мати - [PERSON] та брат позивачки [PERSON], змінили замки у квартирі та не допускають її до помешкання. Відповідачі перешкоджають їй здійснювати надане їй законом право володіти, користуватись майном що є у її власності. З метою усунення перешкод для проживання у квартирі вона неодноразово усно зверталась до відповідачів із проханням надати їй дублікат ключів від спірної квартири, на що кожного разу отримувала відмову. 09.03.2016 року позивачка звернулась до правоохоронних органів із заявою про усунення перешкод в користуванні квартирою, однак їй було розяснено, що вона має право звернутись до суду в порядку цивільно-правових відносин. Крім цього, позивачка просить встановити порядок користування квартирою, а саме: виділити їй в користування кімнату площею 11,9 кв.м., а кухню, коридор, ванну, туалет, балкон залишити в спільному користуванні. Позивачка в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та крім того додала, що вона неодноразово дзвонила до мами та брата, щоб дали ключі від квартири. Після смерті батька, відповідачі поміняли замок у вхідних дверях та ключі їй добровільно не дають. Крім цього, вона просить виділити їй в користування кімнату більшою площею, ніж тою, яка перебуває у її власності, оскільки у неї двоє неповнолітніх дітей, які будуть з нею проживати. Представник позивачки в судове засідання зявилась, просила задовольнити позовні вимоги позивачки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання зявилась, заперечила проти задоволення позову, а по суті позову пояснила, що донька ключів від квартири немає, оскільки вона їй не дала, так як донька її не признає і до них не приїзджає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак на адресу суду ним було подано письмове заперечення проти позову, в якому він просить відмовити позивачці у задоволенні заявлених нею позовних вимог повністю. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання зявився, просив відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог, оскільки його довіритель не чинить перешкод у користуванні квартирою та площа кімнати, яку просить виділити позивачка в її користування є на 40% більшою за належну їй частку. Заслухавши позивачку, представника позивача, відповідачку, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (2/8 частини квартири), [PERSON] (3/8 частини квартири) та [PERSON] (3/8 частини квартири), що стверджується копією рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 10.11.2016 року по справі № 457/268/16-ц та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 21.03.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з матеріалів справи, то сторони не змогли домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що відповідачі чинять позивачці перешкоди в користуванні квартирою № 2 по вул. В.Стуса, 15 в м. Трускавці, що і ствердила у своєму поясненні відповідачка [PERSON], оскільки вони дійсно змінили замок у вхідних дверях і в її доньки немає ключів від вхідних дверей квартири, а добровільно надати дублікат ключів позивачці вона не має бажання. Крім того, твердженням того, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні квартирою свідчить те, що позивачка з приводу даного інциденту зверталась в Трускавецьке ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області, однак їй було розяснено, що вона може звернутись до суду в порядку цивільно-правових відносин, що стверджується копією відповіді начальника Трускавецького ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області за № 1268/46/01-2016 від 14.03.2016 року, яка знаходиться в матеріалах справи. Враховуючи вищенаведене суд приходить до переконання за необхідність задоволення позовної вимоги про зобовязання відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити позивачці [PERSON] перешкод в користуванні квартирою № 2 по вул. В.Стуса, 15 в м. Трускавці та надати дублікат ключів від даної квартири. Що стосується позовної вимоги позивачки про виділення їй в користування кімнату площею 11,9 квадратних метрів, а кухню, коридор, ванну, туалет, балкон залишити в спільному користуванні, то суд приходить до наступного: Відповідно до копії технічного паспорту квартири [ADDRESS], який знаходиться в матеріалах справи, то її загальна площа становить, 53,1 кв.м., а житлова 28,6 кв.м. та складається з двох житлових кімнат: 1-а кімната 16,7 кв.м., 2-а кімната 11,9 кв.м., кухні 8,1 кв.м., ванної кімнати 3,0 кв.м., вбиральні 1,3 кв.м., коридор 9,3 кв.м., вбудованої шафи, 1,1 кв.м. та 0,5 кв.м., балкону 1,2 кв.м. Відповідно до ч. 1 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. В матеріалах справи знаходиться складений ФОП [PERSON] висновок щодо технічної можливості поділу обєкта нерухомого майна від 01.03.2017 року за № 01/03-17, з якого вбачається, що за технічними показниками двохкімнатна квартира № 2 на першому поверсі житлового будинку по вул. В.Стуса, 15 в м. Трускавці, Львівської області не може бути поділена в натурі. Але, як вбачається з позовних вимог, то позивачка просить виділити їй в користування житлову кімнату площею 11,9 квадратних метрів з врахуванням того, що в неї є двоє дітей. Виходячи з площі спірної квартири та відповідно до ідеальних часток, то позивачці [PERSON] (2/8 частин квартири) належить 13,275 кв.м. загальної площі та 7,15 кв.м житлової площі. Отже, позивачці, якій належить 7,15 кв.м. житлової площі у квартирі [ADDRESS], вона просить виділити житлову кімнату площею 11,9 кв.м., що є на 40 % більшою за належну їй частку. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України», в силу ст.104 ЖК, суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачці, якій належить 7,15 кв.м. житлової площі у квартирі [ADDRESS], а просить вона виділити житлову кімнату площею 11,9 кв.м., то в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити через відсутність на те правових підстав і виділення позивачці житлової кімнати площею 11,9 кв.м., що є на 40% більшою за належну їй частку, тим самим істотно погіршить права відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому суд вбачає підстави про стягення з відповідачів на користь позивачки сплачений нею судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial