Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивачка 15.09.2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В своєму позові, посилаючись на виниклі непорозуміння у подружжя з різних питань сімейного життя, різність характерів, відсутність між подружжям взаємопорозуміння та довіри, що і привело до втрати почуття поваги та любові один до одного та явилось причиною розпаду їх сім`ї, яку, на її погляд, поновити неможливо, просить суд їх шлюб, що зареєстрований 10.11.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського управління юстиції в місті Києві, за актовим записом № 1057, - розірвати. В судове засідання сторони не зявилися. До суду надійшла письмова заява від позивачки, в якій вона підтримує свої позовні вимоги та просить суд слухати справу у її відсутності. Також, до суду надійшла письмова заява від відповідача з визнанням позовних вимог позивача і з проханням слухати справу у його відсутності. Заява відповідача про визнання позову є добровільною, не суперечить закону, правам та інтересам сторін та третіх осіб, а тому приймається судом. Справа, у відповідності до заяв позивачки, відповідача, розглянута у відсутність сторін на підставі їх заяв та наявності в матеріалах справи достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, в порядку письмового провадження. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 10.11.2006 року. Їх шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського управління юстиції в місті Києві, за актовим записом № 1057. Під час шлюбу у подружжя народилася спільна дитина донька Єлізавета, [INFO], батьком якої є відповідач по справі, що підтверджено записом в свідоцтві про народження дитини. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені з березня 2014 року, через різність характерів, відсутність між подружжям взаєморозуміння та довіри, на даний момент позивачка має термін вагітності 27 тижнів та має намір укласти новий шлюб з біологічним батьком своєї ненародженої дитини. Тобто, сімя [PERSON] фактично розпалась та її не поновити, так як відсутня воля подружжя на збереження шлюбу. Частиною 2 ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Однак, нормою ч. 3 ст. 110 СК України передбачено, що, чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Згідно досліджених в судовому засіданні письмових доказів, зокрема, нотаріально завіреної заяви вбачається, що [PERSON] визнає себе батьком зачатої ненародженої дитини позивача [PERSON] За таких вищевикладених обставин, із-за відсутності волевиявлення сторін на збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам обох із подружжя, а тому шлюб, на підставі ст.ст.104-105,110-112 СК України, між подружжям слід розірвати. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 гривень.

Outcome: approved