Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Заставнівського районного суду із позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з відповідачем перебували у шлюбі, зареєстрованому 26.06.2003 року виконкомом Чуньківської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області за актовим записом №03. В даному шлюбі народилася донька [PERSON] [INFO] Рішенням Заставнівського районного суду від 26.10.2004 року, яке набрало законної сили 27.11.2004 року шлюб розірвано. Після розлучення позивач народила сина [PERSON], батьком якого є відовідач [PERSON] З моменту розлучення і по даний час відповідач не спілкується із своїми дітьми, не цікавиться їх життям, не відвідує їх ні вдома, ні в навчальному закладі, не сплачує аліменти на їх утримання. Зазначене свідчить про те, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У зв'язку з цим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовну вимогу, обґрунтувавши її вищенаведеним, просили задовольнити позов. Позивач пояснила, що після офіційного розлучення вони з відповідачем ще деякий час проживали спільно. В даний час відповідач проживає з іншою жінкою, з якою у них народилося троє дітей. Із своїми дітьми від першого шлюбу [PERSON] та [PERSON] відповідач не спілкується, не приходить до них, не пропонує забирати дітей до себе, матеріально не утримує. Самі діти його не признають, оскільки бояться. У 2012 році вона одружилася з [PERSON], в цьому шлюбі у них народилася донька [PERSON]. Представник органу опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області Пендюр В.М. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей [PERSON] та [PERSON] та просив задовольнити позовну вимогу. Вiдповiдач [PERSON] в судовому засіданні позовну вимогу не визнав та пояснив суду, що проживав разом з позивачем з 2003 по 2010 рік, у них народилося двоє дітей донька [PERSON] та син [PERSON]. У 2010 року він, будучи розлученим з позивачем, перейшов проживати до іншої жінки, з якою у них народилося троє дітей. Останнім часом позивач часто на деякий час виїжджає за кордон, тоді діти по декілька раз на день приходили до нього додому, він їх завжди приймав та пригощав. На день народження телефонує дітям, щоб їх привітати. Коли бачить дітей на вулиці, завжди надає їм кишенькові гроші, аліменти не сплачує, оскільки у нього не має такої матеріальної можливості. З грудня 2015 року працює різноробочим в Заставнівському райавтодорі, а також неофіційно підробляє. Просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки він бажає належним чином виконувати батьківські обов'язки, проте позивач створює йому перешкоди, налаштовуючи дітей проти нього. Йому дуже соромно, що діти через це його не признають. Заслухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Зокрема, згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26.06.2003 року. На підставі рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 26.10.2004 року та згідно свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано 24.01.2005 року ( а.с.12-13). Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] 05.07.2003 року відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] ( а.с.11,14). Рішенням Заставнівського районного суду від 01.04.2005 року стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання дітей по 80 грн. щомісячно на кожну дитину ( а.с.15). Згідно довідки відділу ДВС Заставнівського районного управління юстиції позивач [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] за період з 01.06.2015 року по 30.11.2015 року ( а.с.28). Довідкою Чунківської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №246 від 18.12.2015 року (а.с.18) та актом обстеження житлово-побутових умов від 18.12.2015 року (а.с.17) підтверджується, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із своєю мамою у її власному будинку . Згідно характеристик, виданих на учнів Чуньківського НВК [PERSON] та [PERSON] батько не приділяє уваги дітям та нехтує їх вихованням, до школи не приходить, на вулиці іноді запитував класного керівника про успіхи в навчанні доньки [PERSON], а до сина відноситься як до чужої дитини (а.с.30-31). З характеристики, виданої Чуньківською сільською радою вбачається, що відповідач [PERSON] постійно проживає в с. Чуньків разом із співмешканкою [PERSON], виховують трьох дітей, працює в підсобному господарстві, інколи зловживає спиртними напоями ( а.с.29). При цьому в судовому засіданні не встановлено обставин, що відповідач [PERSON] є хронічним алкоголіком або наркоманом. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що проживають по сусідству з позивачем, знають, що з тих пір як сторони розійшлися [PERSON] до дітей не приходить, нічого не купляє, грошей не дає, діти його не називають татом, а говорять «[PERSON]». Допитана в судовому засіданні як свідок мама позивача [PERSON] суду показала, що сторони спільно не проживають біля шести років, з цього часу батько дітей [PERSON] ніколи до дітей не приходив, аліменти не платив, на свята не вітав. Коли її донька зверталася до нього за матеріальною допомогою, він відмовлявся надавати гроші, посилаючись на те, що сам живе за рахунок інших дітей. Діти [PERSON] та [PERSON] тата не сприймають, говорять, що не бажають його бачити, оскільки він доньку ображав нецензурними словами, а сина вчив палити. Свідок [PERSON], показала суду, що працює директором будинку культури, є кумою позивача, часто спілкується з дітьми [PERSON], проте від них ніколи не чула, щоб вони раділи, що тато їм щось купив, не згадують про нього добрими словами. Діти приймають участь в культурних заходах, проте їх тато ніколи на такі заходи не приходить. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що колишня дружина [PERSON] деякий час не проживала в селі, тому що виїжджала за кордон, тоді діти приходили до батька, він їх годував, давав гроші, пригощав свіжиною. Завжди, коли має чим, ділиться із своїми дітьми, при зустрічі на вулиці дає кишенькові гроші. Коли мама повернулася, діти перестали признаватися до тата. З висновку органу опіки і піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області від 17.02.2016 р. № 01-32/21-469 вбачається, що з метою захисту прав дітей доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.41). Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що обставини справи на, які посилався позивач в позовній заяві, як підстави задоволення позову, не в повному обсязі знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. З роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 15, в абзаці 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В судовому засіданні на підставі пояснень сторін, досліджених письмових доказів та показань свідків достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] протягом певного проміжку часу не спілкується із своїми дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не проявляє батьківської турботи про їх фізичний та духовний розвиток, їх навчання, не виявляє належного інтересу до їх внутрішнього світу, не турбується про їх матеріальне забезпечення, а тому в його поведінці є ознаки неналежного виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Разом з тим, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, при винесенні рішення суд, з урахуванням інтересів дітей, бере до уваги характер винної поведінки відповідача, його особу, посередню характеристику по місцю проживання, наявність у нього на утриманні та вихованні ще трьох малолітніх дітей, враховуючи його скрутний матеріальний стан, а також те, що до нього раніше не застосовувалися заходи попередження та впливу, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування від 17.02.2016 р. № 01-32/21-469, проте не погоджується з ним, оскільки вважає як недостатньо обгрунтовуючим необхідність застосування крайнього заходу - позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав для найкращого забезпечення інтересів його дітей. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав з одночасним попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей і покладенням на орган опіки та піклування контролю за виконанням ним батьківських обов'язків. На підставі викладеного, ст.ст.141, 157, 164 Сімейного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та

Outcome: dismissed