Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Вона є власником житлової квартири, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зареєстровані в її квартирі, але фактично не проживають в ній з 2016 року. Фактичне місце проживання відповідачів їй не відомо. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Внаслідок зазначеного, просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , особами, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловою квартирою, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилась, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~в судове\~засідання не\~з`явились,\~про розгляд\~справи належним\~чином повідомлені,\~про причини\~неявки суду\~не повідомили,\~відзив на\~позовну заяву\~не надали. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Так, [PERSON] є власником житлової квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі ухвали Мар`їнського районного суду Донецької області від 17.12.2015 року (220/2050/15-ц. (а.с.15-16). Відповідно до Акту від 05.03.2019, виданого депутатом Курахівської міської ради [PERSON] Н.Є. встановлено, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають з 2016 року (а.с.8). В судовому\~засіданні встановлено,\~що у\~вказаній квартирі,\~згідно виписки\~з особового\~рахунку відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с.9). Згідно\~ст. 317 ЦК України\~власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене\~ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. На підставі\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст.\~379,\~380 ЦК\~). Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК\~та\~ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення\~статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Згідно положень статей\~391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дійсно вже тривалий час не проживають в житловій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Право на повагу до житла гарантує ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Стаття 47 Конституції України\~та\~ст. 9 ЖК України\~передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , оскільки в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що в спірному житлі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved