Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить зняти арешт з нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 8233722, зареєстрований 27.11.2008 реєстратором: П`ята Криворізька державна нотаріальна контора, підстава обтяження: заява 27/2061 від 19.11.2008 Інгулецьким РВ КМУ УМВС України у Дніпропетровської області. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 3/4 частки вищевказаної квартири належали їй, її синам [PERSON] , [PERSON] на праві спільної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1993, виданого органом приватизації Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат, розпорядження № 149а від 27.09.1993. Інша 1/4 частка квартири належала її чоловікові [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1993, виданого органом приватизації Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат, розпорядження № 149а від 27.09.1993 та рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 26.03.2008 про визначення частки в майні. [INFO] [PERSON] помер. Після нього відкрилась спадщина у виді 1/4 частки вищезазначеної квартири. Державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори була відкрита спадкова справа, вона та її сини як спадкоємці за законом першої черги прийняли спадщину після смерті чоловіка та батька, так як на момент смерті батька вони були зареєстровані та мешкали разом, кожен у розмірі 1/3 частки від його 1/4 частки, тобто по 1/12 частки від квартири. Згодом, [INFO] помер її син [PERSON] . Після смерті сина відкрилась спадщина, яка складається з його частки у вказаній квартирі. Спадкоємцями після нього є вона, як матір, та його донька [PERSON] , [INFO] , яка на день смерті свого батька була неповнолітньою і вважається такою, що прийняла спадщину на підставі вимог ч.4 ст.1263 ЦК України. Коли після смерті сина вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, з`ясувалося, що все належне [PERSON] нерухоме майно знаходиться під арештом на підставі постанови слідчого Інгулецького РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області. В подальшому вона з`ясувала, що арешт був накладений на спадкове майно в зв`зку з тим, що 06.11.2008 [PERSON] був засуджений Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу за ст.ст.307 ч.2, 309 ч.2, 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна. Однак, 20.01.2009 державним виконавцем Інгулецького відділу ДВС виконавчий лист, виданий на підставі вказаного вироку суду, про конфіскацію майна було повернуто без виконання на підставі ст.ст.40,76 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки до дня смерті боржника [PERSON] виконавчі дії на виконання вищезазначеного вироку суду не здійснювались, вважає, цивільна правоздатність особи припинилася після її смерті, то обставини, які стали підставою для накладення арешту на майно, на цей час відсутні. Але на теперішній час жодного законодавчо врегульованого порядку переходу прав та обов`язків від міліції до поліції не має, тому вирішити питання про зняття арешту, накладеного у 2008 році, у позасудовому порядку не є можливим. Оскільки вона прийняла спадщину після сина, а отримати свідоцтво про право на спадщину та розпорядитись своїм майновими правами можливості не має, тому змушена звернутися до суду. Ухвалою від 03 лютого 2021 року відкрито провадження у справі. Справа була призначена судом до розгляду в порядку загального позовного провадження на 09.03.2021. 09.03.2021 судом залучено до часті у справі в якості третьої особи Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Після отримання позову, відповідач подав відзив, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі з огляду на те, що органи державної податкової служби жодним чином не причетні до суті спору, Головне управління ДФС у Дніпропетровській області жодним чином не вчиняло перешкод у здійснені позивачкою її майнових прав. Вважає, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки на поточну дату такого відповідача як Криворізька південна ДПІ, як юридичної особи не існує, а тому Криворізька південна ДПІ не може бути відповідачем у даній справі. Ухвалою від 23 березня 2021 року замінено відповідача на належного - Головне Управління ДПС у Дніпропетровській області, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. Належним чином повідомлені позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач ГУ ДФС у Дніпропетровській області надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, просили врахувати позицію, викладену у відзиві, та у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Належним чином повідомлені треті особи - [PERSON] , [PERSON] надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити. Інгулецький відділ ДВС надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника відділу, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у ній доказів. Згідно з положеннями ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись з письмовими матеріалами справи, оцінивши надані позивачем та витребувані судом докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.10.1993, виданого органом приватизації - Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат, розпорядження № 149а від 27.09.1993 /а.с.8/. Згідно з наданою позивачем копією свідоцтва про смерть співвласник спадкової квартири [PERSON] помер [INFO] /а.с.9/. Після його смерті належну йому 1/4 частку вищезазначеної квартири прийняли у спадщину [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - по 1/12 частки квартири кожен спадкоємець, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом /а.с.10/. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на все належне [PERSON] нерухоме майно П`ятою криворізького державною нотаріальною конторою 27.11.2008 було зареєстроване обтяження № 8233722 у виді арешту невизначеного, всього майна. Підставою обтяження зазначено заяву 27/2061 від 19.11.2008 Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області /а.с.15/. 28.03.2015 [PERSON] , що підтверджується наданою позивачем копією відповідного свідоцтва /а.с.14/. Постановою Державного нотаріуса П`ятої криворізької державної нотаріальної контори від 23.06.2020 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] позивачу [PERSON] було відмовлено, оскільки на спадкове майно накладено арешт /а.с.16/. Водночас, судом встановлено, що арешт було накладено на майно померлого спадкодавця на підставі постанови слідчого Інгулецького РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 21.09.2008 про арешт всього майна обвинуваченого у скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України [PERSON] з метою забезпечення виконання вироку суд в частині можливої конфіскації майна /а.с.19/. Постановою державного виконавця Інгулецького відділу ДВС Криворізького МУЮ від 20.01.2009 виконавчий лист, виданий на підставі вироку Інгулецького районного суду № 1-357 від 06.11.2008 про конфіскацію всього особисто належного [PERSON] , який мешкав за адресою: [ADDRESS] , майна на користь держави було повернуто без виконання на підставі ст.ст.40,76 Закону України «Про виконавче провадження». До постанови долучено акт державного виконавця про перевірку майна за адресою проживання засудженого /а.с.17,18/. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які випливають з порушення права позивача на розпорядження належним йому нерухомим майном внаслідок не зняття з нього арешту. На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ст.321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діє на час розгляду цієї справи, у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ч.2 цієї статті, про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Положеннями ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини виконавцем. Згідно з частиною п`ятою цієї статті у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Суд вважає, що за встановлених обставин у виконавця відсутні підстави для зняття арешту, а отже позивач правомірно звернувся за захистом своїх прав до суду. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно зі ст.1261 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] , який бажає прийняти спадщину. Судом встановлено, що позивач звернулася до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини після смерті сина [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , але постановою державного нотаріуса П`ятої криворізької державної нотаріальної контори від 23.06.2020 у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено, оскільки на спадкове майно накладено арешт, зареєстрований реєстратором - П`ятою криворізькою державною нотаріальною конторою за № 8233722 на підставі заяви 27/2061 від 19.11.2008 Інгулецького РВ КМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області /а.с.16/. Також судом встановлено, що на день надходження позову до суду виконавче провадження у відношенні [PERSON] на виконанні Інгулецького відділу ДВС не перебуває, проти задоволення позовних вимог відділ ДВС не заперечує. Згідно з положеннями ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється після її смерті. Отже, оскільки за життя боржника [PERSON] конфіскація належного засудженому майна за виконавчим документом не відбулася, правоздатність боржника припинена смертю фізичної особи, суд вважає, що належне спадкодавцю майно під арештом знаходиться безпідставно. Згідно п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Таким чином, оскільки наданими суду доказами підтверджено відсутність на цей час правових підстав для знаходження спадкового майна під арештом, виконавчого провадження в частині конфіскації належного боржнику майна на теперішній час на виконанні відділу ДВС відсутнє, і арешт спірного нерухомого майна порушує права позивача, як спадкоємця власника майна і позбавляє його можливості прийняти спадщину, суд дійшов до висновку про необхідність здійснити захист прав позивача шляхом зняття арешту з майна. Щодо заперечень відповідача проти задоволення позовних вимог, викладених у відзиві, щодо відсутності підстав для зняття арешту, суд зазначає наступне. Як видно із матеріалів справи, арешт на на належне спадкодавцю майно накладався з метою забезпечення виконання можливої конфіскації майна засудженого [PERSON] . За змістом чинного законодавства конфіскацією є примусове безоплатне вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Відповідно до абз.3 п.2 вищевказаної Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Отже, оскільки стягувачем у даному випадку є держава, інтереси якої представляють органи державної податкової служби, суд вважає, що за таких обставин позивачем правомірно заявлено позовні вимоги до органів податкової інспекції і цей орган зазначено відповідачем, а тому суд критично ставиться до позиції відповідача в тій частині, що позов подано до неналежного відповідача, у зв`язку з чим, на його думку, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі зазначеного суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, але враховуючи те, що позивач не просить стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Outcome: approved