Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до Стаханівського промислово-економічного технікуму про розірвання трудового договору Позивач просить вважати її звільненою з роботи з посади викладача Стаханівського промислово-економічного технікуму з 21.01.2015 р. за угодою сторін, на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що 02.09.1993 р. була прийнята на посаду лаборанта в Стаханівський гірничий технікум, про що внесений запис до трудової книжки під №5. Наказом від 25.08.2000 р. № 128-к переведена на посаду викладача з предмету - «1нформатика», яку займала до 21.01.2015 р.. Внаслідок активізації терористичних дій на території міста, з 21.01.2015 р. відповідач припинив свою діяльність, сплату заробітної плати, не оформивши звільнення працівників. Будучи позбавленою можливості продовжувати роботу, що зумовлено поважними причинами, переїхала до Києва, та не може належним чином оформити розірвання трудових відносин, укладених на невизначений строк, оскільки відповідач знаходиться в зоні антитерористичної операції. Відповідно до трудового договору від 29.08.2000 р., укладеного на невизначений строк, відповідач зобов»язався надати роботу викладача з інформатики та її оплачувати, яку належним чином виконувала. Відповідач припинив виконання умов трудового договору без належного оформлення звільнення в установленому законом порядку, лише видав трудову книжку бнз відповідного запису про звільнення, що порушує її право на працю та оплату праці. Для захисту порушеного права необхідно оформити розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з 21.01.2015 р., тобто з часу вимушеного залишення території проведення антитерористичної операції. Позивач просить вважати її звільненою з роботи з посади викладача Стаханівського промислово-економічного технікуму з 21.01.2015 р. за угодою сторін, на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з наведених підстав, додатково пояснила, що взята на облік як особа, переміщена з районів проведення антитерористичної операції, працевлаштувалась, не може оформити розірвання трудових відносин з відповідачем, що знаходиться в зоні АТО, остаточне рішення про припинення якої не прийнято. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, який знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, на підставі наявних даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи позивач не заперечує. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. У відповідності до положень ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін ( ч. 1 ст. 21 КЗпП ). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є, зокрема: угода сторін. Суд установив, що з 02.08.1993 р. на підставі наказу від 26.07.1993 р. №220 позивач працювала у Стаханівському гірничому технікумі лаборантом, а наказом від 25.08.2000 р. № 128-к переведена на посаду викладача з предмету - «1нформатика», яку займала до 21.01.2015 р., що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці ( а. с. 4-6). Наказом Міністерства освіти та науки від 05.06.2001 р. № 43105 Стаханівський гірничий технікум перейменований на - «Стаханівський промислово-економічний технікум». Відповідно до повідомлення штабу АТЦ при СБУ України від 30.04.2015 р. №33/4510 наказом керівника центру від 07.10.2014 р. №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичн7ої операції та термінів її проведення» територія Луганської області ( у тому числі м. Стаханів ) з 07.04.2014 р. визначена районом проведення АТО, яке триває, рішення про її припинення не прийняти ( а. с. 3), Внаслідок активізації терористичних дій на території м. Стаханова Луганської області, з 21.01.2015 р. Стаханівський промислово-економічний технікум тимчасово зупинив свою діяльність, позивач була позбавлена можливості продовжувати роботу та отримувати за неї зарплату, в зв»язку з небезпечною для життя ситуацією в міста, прийняла рішення переїхати до Києва. Ураховуючи, що відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП трудовий договір укладається між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, і угода про припинення трудового договору згідно з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України укладається між сторонами трудового договору, яким є працівник і власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, а рішення про розірвання трудового договору приймається власником або органом управління підприємства, установи, організації, який наділений такими повноваженнями. При домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. У зв»язку з надзвичайними подіями, сторони фактично дійшли угоди про розірвання трудових відносин, відповідач видав позивачу трудову книжку, але в порушення вимог трудового законодавства належним чином не оформив звільнення, не видав наказу про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП, та не вніс відповідних відомостей до трудової книжки, що є порушенням трудових прав. Відповідно до довідки від 02.02.2015 р. № 3007003760, термін дії якої продовжено до 08.03.2016 р., позивач у м. Києві взята на облік як особа, переміщена з районів проведення антитерористичної операції, тимчасово проживає в Києві, влаштувалась на роботу, працює завідувачем навчально-методичного кабінету в Київському коледжі комп»ютерних технологій та економіки НАУ, але позбавлена можливості оформити розірвання трудових відносин за попереднім місцем роботи, оскільки Стаханівський промислово-економічний технікум знаходиться на території проведення АТО. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про фактичне припинення трудового договору, укладеного з відповідачем 29.08.2000 р. на невизначений строк, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін, - обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.. На підставі наведеного, ст. ст. Конституції України, ст. ст. 21, 36, 47, 231-233 КЗпП України,

Outcome: approved